-- Table structure for table `wp_pollsa`
--

CREATE TABLE IF NOT EXISTS `wp_pollsa` (
  `polla_aid` int(10) NOT NULL AUTO_INCREMENT,
  `polla_qid` int(10) NOT NULL DEFAULT '0',
  `polla_answers` varchar(200) NOT NULL DEFAULT '',
  `polla_votes` int(10) NOT NULL DEFAULT '0',
  PRIMARY KEY (`polla_aid`)
) ENGINE=MyISAM  DEFAULT CHARSET=utf8 AUTO_INCREMENT=8 ;

--
-- Dumping data for table `wp_pollsa`
--

INSERT INTO `wp_pollsa` (`polla_aid`, `polla_qid`, `polla_answers`, `polla_votes`) VALUES
(7, 2, 'Ні', 3),
(6, 2, 'Так', 13);

-- --------------------------------------------------------

--
-- Table structure for table `wp_pollsip`
--

CREATE TABLE IF NOT EXISTS `wp_pollsip` (
  `pollip_id` int(10) NOT NULL AUTO_INCREMENT,
  `pollip_qid` varchar(10) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollip_aid` varchar(10) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollip_ip` varchar(100) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollip_host` varchar(200) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollip_timestamp` varchar(20) NOT NULL DEFAULT '0000-00-00 00:00:00',
  `pollip_user` tinytext NOT NULL,
  `pollip_userid` int(10) NOT NULL DEFAULT '0',
  PRIMARY KEY (`pollip_id`)
) ENGINE=MyISAM  DEFAULT CHARSET=utf8 AUTO_INCREMENT=17 ;

--
-- Dumping data for table `wp_pollsip`
--

INSERT INTO `wp_pollsip` (`pollip_id`, `pollip_qid`, `pollip_aid`, `pollip_ip`, `pollip_host`, `pollip_timestamp`, `pollip_user`, `pollip_userid`) VALUES
(1, '2', '6', '178.94.108.96', '96-108-94-178.pool.ukrtel.net', '1288960905', 'Гість', 0),
(2, '2', '6', '178.95.100.162', '162-100-95-178.pool.ukrtel.net', '1288963114', 'Roman Kuchkuda', 2),
(3, '2', '6', '194.44.240.117', '194.44.240.117', '1288969489', 'Гість', 0),
(4, '2', '6', '178.95.7.165', '165-7-95-178.pool.ukrtel.net', '1289608774', 'Гість', 0),
(5, '2', '7', '91.124.33.87', '87-33-124-91.pool.ukrtel.net', '1289608982', 'Гість', 0),
(6, '2', '6', '188.230.69.63', '188.230.69.63', '1289611813', 'Гість', 0),
(7, '2', '7', '95.69.200.95', '95.69.200.95', '1289699695', 'Гість', 0),
(8, '2', '6', '77.120.33.66', 'unknown.volia-lviv.com', '1289831594', 'Гість', 0),
(9, '2', '6', '178.95.136.129', '129-136-95-178.pool.ukrtel.net', '1289832463', 'Гість', 0),
(10, '2', '6', '188.230.68.46', '188.230.68.46', '1289844903', 'Гість', 0),
(11, '2', '6', '91.196.54.53', '91.196.54.53', '1289997878', 'Гість', 0),
(12, '2', '6', '94.153.124.181', '94-153-124-181-gprs.kyivstar.net', '1290011491', 'Гість', 0),
(13, '2', '6', '93.175.205.198', '93.175.205.198', '1290084612', 'Гість', 0),
(14, '2', '6', '91.124.35.226', '226-35-124-91.pool.ukrtel.net', '1290086181', 'Гість', 0),
(15, '2', '7', '195.22.112.83', 'pppoe-hostel-gw1.polynet.lviv.ua', '1290131831', 'Гість', 0),
(16, '2', '6', '188.230.73.14', '188.230.73.14', '1290179742', 'Гість', 0);

-- --------------------------------------------------------

--
-- Table structure for table `wp_pollsq`
--

CREATE TABLE IF NOT EXISTS `wp_pollsq` (
  `pollq_id` int(10) NOT NULL AUTO_INCREMENT,
  `pollq_question` varchar(200) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollq_timestamp` varchar(20) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollq_totalvotes` int(10) NOT NULL DEFAULT '0',
  `pollq_active` tinyint(1) NOT NULL DEFAULT '1',
  `pollq_expiry` varchar(20) NOT NULL DEFAULT '',
  `pollq_multiple` tinyint(3) NOT NULL DEFAULT '0',
  `pollq_totalvoters` int(10) NOT NULL DEFAULT '0',
  PRIMARY KEY (`pollq_id`)
) ENGINE=MyISAM  DEFAULT CHARSET=utf8 AUTO_INCREMENT=3 ;

--
-- Dumping data for table `wp_pollsq`
--

INSERT INTO `wp_pollsq` (`pollq_id`, `pollq_question`, `pollq_timestamp`, `pollq_totalvotes`, `pollq_active`, `pollq_expiry`, `pollq_multiple`, `pollq_totalvoters`) VALUES
(2, 'Чи є сайт для Вас корисним?', '1288917299', 16, 1, '', 0, 16);

-- --------------------------------------------------------

--
-- Table structure for table `wp_postmeta`
--

CREATE TABLE IF NOT EXISTS `wp_postmeta` (
  `meta_id` bigint(20) unsigned NOT NULL AUTO_INCREMENT,
  `post_id` bigint(20) unsigned NOT NULL DEFAULT '0',
  `meta_key` varchar(255) DEFAULT NULL,
  `meta_value` longtext,
  PRIMARY KEY (`meta_id`),
  KEY `post_id` (`post_id`),
  KEY `meta_key` (`meta_key`)
) ENGINE=MyISAM  DEFAULT CHARSET=utf8 AUTO_INCREMENT=3699 ;

--
-- Dumping data for table `wp_postmeta`
--

INSERT INTO `wp_postmeta` (`meta_id`, `post_id`, `meta_key`, `meta_value`) VALUES
(43, 5, '_wp_page_template', 'default'),
(2, 5, '_edit_lock', '1291328317'),
(3, 5, '_edit_last', '2'),
(1904, 892, '_edit_lock', '1296229750'),
(6, 12, '_edit_lock', '1296853230'),
(7, 12, '_edit_last', '2'),
(8, 13, '_edit_lock', '1294754150'),
(9, 13, '_edit_last', '2'),
(10, 14, '_edit_lock', '1296855200'),
(11, 14, '_edit_last', '2'),
(12, 16, '_edit_lock', '1296299970'),
(13, 16, '_edit_last', '2'),
(14, 43, '_edit_lock', '1291658565'),
(15, 43, '_edit_last', '2'),
(16, 50, '_edit_last', '2'),
(17, 50, '_edit_lock', '1296917489'),
(18, 56, '_edit_last', '2'),
(19, 56, '_edit_lock', '1296855111'),
(20, 61, '_edit_lock', '1296932479'),
(21, 61, '_edit_last', '2'),
(22, 74, '_edit_last', '2'),
(23, 74, '_edit_lock', '1289862173'),
(26, 86, '_edit_lock', '1293456518'),
(27, 86, '_edit_last', '2'),
(30, 92, '_edit_lock', '1291659077'),
(31, 92, '_edit_last', '2'),
(32, 101, '_edit_lock', '1291659079'),
(33, 101, '_edit_last', '2'),
(34, 106, '_edit_lock', '1291659081'),
(35, 106, '_edit_last', '2'),
(36, 117, '_edit_lock', '1291659155'),
(37, 117, '_edit_last', '2'),
(38, 130, '_edit_lock', '1296904901'),
(39, 130, '_edit_last', '2'),
(42, 16, '_wp_page_template', 'default'),
(44, 12, '_wp_page_template', 'default'),
(45, 14, '_wp_page_template', 'default'),
(46, 13, '_wp_page_template', 'default'),
(1903, 892, '_edit_last', '2'),
(48, 86, '_wp_page_template', 'default'),
(445, 325, '_edit_lock', '1289598867'),
(446, 325, '_edit_last', '2'),
(523, 351, '_edit_lock', '1289599180'),
(524, 351, '_edit_last', '2'),
(491, 342, '_edit_lock', '1296609733'),
(492, 342, '_edit_last', '6'),
(56, 148, '_edit_lock', '1291659156'),
(57, 148, '_edit_last', '2'),
(65, 159, '_edit_last', '2'),
(74, 166, '_edit_lock', '1291659264'),
(64, 159, '_edit_lock', '1291659158'),
(75, 166, '_edit_last', '2'),
(78, 169, '_edit_lock', '1291659266'),
(79, 169, '_edit_last', '2'),
(82, 172, '_edit_lock', '1297005618'),
(83, 172, '_edit_last', '6'),
(86, 185, '_edit_lock', '1293311673'),
(87, 185, '_edit_last', '2'),
(88, 172, '_wp_page_template', 'default'),
(89, 189, '_edit_lock', '1291659267'),
(90, 189, '_edit_last', '2'),
(99, 196, '_edit_lock', '1296609702'),
(100, 196, '_edit_last', '6'),
(159, 226, '_edit_lock', '1296926543'),
(160, 226, '_edit_last', '2'),
(187, 237, '_edit_lock', '1296926614'),
(188, 237, '_edit_last', '2'),
(205, 185, '_wp_page_template', 'default'),
(206, 245, '_edit_lock', '1289599781'),
(207, 245, '_edit_last', '2'),
(229, 256, '_edit_lock', '1291659269'),
(222, 252, '_edit_lock', '1291658230'),
(223, 252, '_edit_last', '2'),
(230, 256, '_edit_last', '2'),
(226, 252, '_wp_page_template', 'default'),
(337, 287, '_edit_lock', '1289599981'),
(338, 287, '_edit_last', '2'),
(366, 296, '_edit_last', '2'),
(282, 271, '_edit_last', '2'),
(281, 271, '_edit_lock', '1291659380'),
(357, 293, '_edit_lock', '1289599827'),
(358, 293, '_edit_last', '2'),
(365, 296, '_edit_lock', '1293311466'),
(373, 299, '_edit_lock', '1291659381'),
(374, 299, '_edit_last', '2'),
(553, 360, '_edit_lock', '1289598927'),
(554, 360, '_edit_last', '2'),
(577, 370, '_edit_lock', '1288681474'),
(578, 370, '_edit_last', '2'),
(569, 366, '_edit_lock', '1291655710'),
(570, 366, '_edit_last', '2'),
(585, 374, '_edit_lock', '1291659383'),
(586, 374, '_edit_last', '2'),
(619, 385, '_edit_lock', '1288814290'),
(620, 385, '_edit_last', '2'),
(732, 425, '_edit_last', '5'),
(731, 425, '_edit_lock', '1290537410'),
(807, 425, 'views', '19'),
(808, 12, 'views', '42'),
(811, 299, 'views', '7'),
(812, 16, 'views', '43'),
(813, 325, 'views', '37'),
(814, 325, '_liked', '1'),
(815, 452, '_menu_item_type', 'post_type'),
(816, 452, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(817, 452, '_menu_item_object_id', '185'),
(818, 452, '_menu_item_object', 'page'),
(819, 452, '_menu_item_target', ''),
(820, 452, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(821, 452, '_menu_item_xfn', ''),
(822, 452, '_menu_item_url', ''),
(824, 453, '_menu_item_type', 'post_type'),
(825, 453, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(826, 453, '_menu_item_object_id', '172'),
(827, 453, '_menu_item_object', 'page'),
(828, 453, '_menu_item_target', ''),
(829, 453, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(830, 453, '_menu_item_xfn', ''),
(831, 453, '_menu_item_url', ''),
(833, 454, '_menu_item_type', 'post_type'),
(834, 454, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(835, 454, '_menu_item_object_id', '86'),
(836, 454, '_menu_item_object', 'page'),
(837, 454, '_menu_item_target', ''),
(838, 454, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(839, 454, '_menu_item_xfn', ''),
(840, 454, '_menu_item_url', ''),
(842, 455, '_menu_item_type', 'post_type'),
(843, 455, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(844, 455, '_menu_item_object_id', '14'),
(845, 455, '_menu_item_object', 'page'),
(846, 455, '_menu_item_target', ''),
(847, 455, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(848, 455, '_menu_item_xfn', ''),
(849, 455, '_menu_item_url', ''),
(851, 456, '_menu_item_type', 'post_type'),
(852, 456, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(853, 456, '_menu_item_object_id', '13'),
(854, 456, '_menu_item_object', 'page'),
(855, 456, '_menu_item_target', ''),
(856, 456, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(857, 456, '_menu_item_xfn', ''),
(858, 456, '_menu_item_url', ''),
(860, 457, '_menu_item_type', 'post_type'),
(861, 457, '_menu_item_menu_item_parent', '0'),
(862, 457, '_menu_item_object_id', '12'),
(863, 457, '_menu_item_object', 'page'),
(864, 457, '_menu_item_target', ''),
(865, 457, '_menu_item_classes', 'a:1:{i:0;s:0:"";}'),
(866, 457, '_menu_item_xfn', ''),
(867, 457, '_menu_item_url', ''),
(1909, 892, '_wp_page_template', 'default'),
(878, 185, 'views', '40'),
(879, 92, 'views', '57'),
(880, 14, 'views', '20'),
(881, 130, 'views', '20'),
(882, 351, 'views', '20'),
(883, 101, 'views', '13'),
(884, 117, 'views', '40'),
(886, 252, 'views', '25'),
(910, 385, 'views', '26'),
(909, 86, 'views', '33'),
(911, 293, 'views', '9'),
(912, 166, 'views', '8'),
(913, 148, 'views', '9'),
(922, 13, 'views', '25'),
(923, 226, 'views', '23'),
(924, 237, 'views', '14'),
(925, 172, 'views', '20'),
(926, 43, 'views', '10'),
(927, 245, 'views', '26'),
(928, 196, 'views', '13'),
(929, 50, 'views', '15'),
(930, 189, 'views', '5'),
(931, 61, 'views', '7'),
(932, 360, 'views', '9'),
(933, 169, 'views', '5'),
(934, 159, 'views', '12'),
(935, 256, 'views', '5'),
(936, 287, 'views', '9'),
(937, 374, 'views', '13'),
(938, 271, 'views', '14'),
(939, 56, 'views', '8'),
(940, 106, 'views', '6'),
(941, 74, 'views', '8'),
(942, 476, '_edit_last', '5'),
(943, 476, '_edit_lock', '1290537639'),
(946, 476, 'views', '14'),
(953, 480, '_edit_lock', '1290538504'),
(952, 480, '_edit_last', '5'),
(951, 476, '_wp_old_slug', ''),
(956, 480, 'views', '19'),
(983, 493, '_edit_lock', '1291405396'),
(973, 480, '_wp_old_slug', ''),
(982, 493, '_edit_last', '2'),
(984, 296, 'views', '5'),
(987, 493, 'views', '18'),
(1002, 500, '_edit_lock', '1290538547'),
(1001, 500, '_edit_last', '5'),
(1000, 493, '_wp_old_slug', ''),
(1005, 500, 'views', '22'),
(1014, 500, '_wp_old_slug', ''),
(1189, 196, '_liked', '1'),
(1188, 226, '_liked', '1'),
(1134, 351, 'thesis_thumb_width', '66'),
(1135, 351, 'thesis_thumb_height', '66'),
(1190, 572, '_edit_last', '5'),
(1191, 572, '_edit_lock', '1290538763'),
(1194, 572, 'views', '15'),
(1260, 601, '_edit_last', '5'),
(1261, 601, '_edit_lock', '1290623515'),
(1211, 582, '_wp_attached_file', '2010/11/favicon.ico'),
(1212, 582, '_wp_attachment_metadata', 'a:0:{}'),
(1213, 585, '_edit_last', '5'),
(1214, 585, '_edit_lock', '1290538405'),
(1251, 572, '_wp_old_slug', ''),
(1217, 585, 'views', '11'),
(1268, 601, 'views', '24'),
(1232, 585, '_wp_old_slug', ''),
(1277, 601, '_wp_old_slug', ''),
(1284, 613, '_edit_last', '2'),
(1285, 613, '_edit_lock', '1290607411'),
(1290, 613, '_wp_old_slug', ''),
(1313, 624, '_edit_last', '2'),
(1314, 624, '_edit_lock', '1290548316'),
(1364, 643, '_edit_last', '2'),
(1365, 643, '_edit_lock', '1290548332'),
(1321, 624, '_wp_old_slug', ''),
(1394, 657, '_edit_lock', '1290623534'),
(1393, 657, '_edit_last', '2'),
(1392, 643, '_wp_old_slug', ''),
(1401, 657, '_wp_old_slug', ''),
(1414, 666, '_edit_last', '2'),
(1415, 666, '_edit_lock', '1296811104'),
(1429, 672, '_edit_last', '2'),
(1430, 672, '_edit_lock', '1290623499'),
(1426, 666, '_wp_old_slug', ''),
(1551, 708, '_edit_lock', '1296926996'),
(1445, 672, '_wp_old_slug', ''),
(1550, 708, '_edit_last', '2'),
(1568, 708, '_wp_old_slug', ''),
(1583, 722, '_edit_last', '2'),
(1584, 722, '_edit_lock', '1296833453'),
(1589, 725, '_edit_lock', '1296832703'),
(1588, 725, '_edit_last', '2'),
(1587, 722, '_wp_page_template', 'default'),
(1592, 725, '_wp_page_template', 'default'),
(1661, 764, '_edit_last', '3'),
(1662, 764, '_edit_lock', '1291218334'),
(1677, 773, '_edit_last', '2'),
(1678, 773, '_edit_lock', '1292424937'),
(1686, 776, '_edit_last', '2'),
(1687, 776, '_edit_lock', '1291326753'),
(1683, 773, '_wp_old_slug', ''),
(1695, 780, '_edit_last', '2'),
(1696, 780, '_edit_lock', '1291326761'),
(1692, 776, '_wp_old_slug', ''),
(1701, 780, '_wp_old_slug', ''),
(1954, 922, '_edit_last', '2'),
(1715, 789, '_edit_lock', '1296832796'),
(1714, 789, '_edit_last', '2'),
(1718, 789, '_wp_page_template', 'default'),
(1955, 922, '_edit_lock', '1292348927'),
(1822, 844, '_edit_lock', '1296824482'),
(1821, 844, '_edit_last', '2'),
(1825, 844, '_wp_page_template', 'default'),
(1918, 903, '_edit_last', '7'),
(1919, 903, '_edit_lock', '1291741605'),
(2713, 1254, '_edit_lock', '1296525598'),
(2354, 1083, '_edit_lock', '1296856944'),
(1960, 922, '_wp_old_slug', ''),
(2009, 773, 'thesis_thumb_width', '66'),
(2010, 773, 'thesis_thumb_height', '66'),
(2011, 943, '_edit_last', '3'),
(2012, 943, '_edit_lock', '1293725973'),
(2013, 944, '_edit_last', '2'),
(2014, 944, '_edit_lock', '1292949771'),
(2019, 944, '_wp_old_slug', ''),
(2056, 172, 'thesis_title', 'Пластові Вмілості УПЮ'),
(2397, 1104, '_edit_last', '2'),
(2063, 961, '_edit_last', '2'),
(2064, 961, '_edit_lock', '1293310532'),
(2120, 984, '_edit_lock', '1293315764'),
(2106, 978, '_edit_last', '2'),
(2084, 969, '_edit_last', '2'),
(2085, 969, '_edit_lock', '1293311909'),
(2100, 974, '_edit_lock', '1296491737'),
(2073, 961, '_wp_old_slug', ''),
(2119, 984, '_edit_last', '2'),
(2094, 969, '_wp_old_slug', ''),
(2099, 974, '_edit_last', '2'),
(2103, 974, '_wp_page_template', 'default'),
(2110, 978, '_edit_lock', '1296496767'),
(2109, 978, '_wp_page_template', 'default'),
(2133, 987, '_edit_lock', '1293315798'),
(2147, 992, '_edit_lock', '1293404547'),
(2141, 992, '_edit_last', '2'),
(2125, 984, '_wp_old_slug', ''),
(2132, 987, '_edit_last', '2'),
(2150, 995, '_edit_last', '2'),
(2138, 987, '_wp_old_slug', ''),
(2159, 998, '_edit_last', '2'),
(2146, 992, '_wp_old_slug', ''),
(2156, 995, '_edit_lock', '1293404530'),
(2160, 998, '_edit_lock', '1293316177'),
(2155, 995, '_wp_old_slug', ''),
(2168, 1001, '_edit_last', '2'),
(2169, 1001, '_edit_lock', '1293316245'),
(2165, 998, '_wp_old_slug', ''),
(2177, 1004, '_edit_last', '2'),
(2178, 1004, '_edit_lock', '1293404496'),
(2174, 1001, '_wp_old_slug', ''),
(2195, 1010, '_edit_last', '2'),
(2187, 1007, '_edit_lock', '1293316326'),
(2186, 1007, '_edit_last', '2'),
(2183, 1004, '_wp_old_slug', ''),
(2196, 1010, '_edit_lock', '1293316372'),
(2209, 1014, '_edit_lock', '1293316537'),
(2192, 1007, '_wp_old_slug', ''),
(2216, 1016, '_edit_lock', '1293316513'),
(2208, 1014, '_edit_last', '2'),
(2201, 1010, '_wp_old_slug', ''),
(2223, 1018, '_edit_lock', '1293403866'),
(2215, 1016, '_edit_last', '2'),
(2214, 1014, '_wp_old_slug', ''),
(2222, 1018, '_edit_last', '2'),
(2221, 1016, '_wp_old_slug', ''),
(2228, 1018, '_wp_old_slug', ''),
(2256, 1030, '_edit_last', '2'),
(2257, 1030, '_edit_lock', '1293460390'),
(2264, 1030, '_wp_old_slug', ''),
(2277, 1040, '_edit_last', '2'),
(2278, 1040, '_edit_lock', '1295973629'),
(2291, 1040, '_wp_old_slug', ''),
(2300, 1054, '_edit_last', '2'),
(2301, 1054, '_edit_lock', '1294755419'),
(2310, 1054, '_wp_trash_meta_status', 'draft'),
(2311, 1054, '_wp_trash_meta_time', '1294755586'),
(2312, 1061, '_edit_last', '2'),
(2313, 1061, '_edit_lock', '1295973253'),
(2314, 1061, '_wp_trash_meta_status', 'draft'),
(2315, 1061, '_wp_trash_meta_time', '1295973359'),
(2316, 1065, '_edit_last', '2'),
(2317, 1065, '_edit_lock', '1296229002'),
(2326, 1070, '_edit_lock', '1296229324'),
(2320, 1065, '_wp_page_template', 'default'),
(2325, 1070, '_edit_last', '2'),
(2332, 1073, '_edit_last', '2'),
(2333, 1073, '_edit_lock', '1296229519'),
(2329, 1070, '_wp_page_template', 'default'),
(2338, 1075, '_edit_lock', '1296229604'),
(2337, 1075, '_edit_last', '2'),
(2336, 1073, '_wp_page_template', 'default'),
(2343, 1077, '_edit_lock', '1296229734'),
(2342, 1077, '_edit_last', '2'),
(2341, 1075, '_wp_page_template', 'default'),
(2346, 1077, '_wp_page_template', 'default'),
(2353, 1083, '_edit_last', '2'),
(2360, 1086, '_edit_last', '2'),
(2361, 1086, '_edit_lock', '1296299048'),
(2357, 1083, '_wp_page_template', 'default'),
(2376, 1086, '_wp_old_slug', ''),
(2385, 172, 'thesis_description', 'Пластові Вмілості УПЮ'),
(2386, 172, 'thesis_keywords', 'вмілості, вмілість, vmilosti, vmilist, упю, upu, plast, пласт'),
(2398, 1104, '_edit_lock', '1296528066'),
(2401, 1104, '_wp_page_template', 'no_sidebars.php'),
(2483, 1147, '_edit_lock', '1296772601'),
(2482, 1147, '_edit_last', '6'),
(2488, 1149, '_edit_lock', '1296682803'),
(2487, 1149, '_edit_last', '6'),
(2486, 1147, '_wp_page_template', 'default'),
(2494, 1152, '_edit_last', '6'),
(2495, 1152, '_edit_lock', '1296687548'),
(2491, 1149, '_wp_page_template', 'default'),
(2500, 1154, '_edit_lock', '1296682335'),
(2499, 1154, '_edit_last', '6'),
(2498, 1152, '_wp_page_template', 'default'),
(2505, 1156, '_edit_lock', '1296776484'),
(2504, 1156, '_edit_last', '6'),
(2503, 1154, '_wp_page_template', 'default'),
(2510, 1158, '_edit_lock', '1297010191'),
(2509, 1158, '_edit_last', '6'),
(2508, 1156, '_wp_page_template', 'default'),
(2515, 1160, '_edit_lock', '1296776293'),
(2514, 1160, '_edit_last', '6'),
(2513, 1158, '_wp_page_template', 'default'),
(2520, 1162, '_edit_lock', '1296766714'),
(2519, 1162, '_edit_last', '6'),
(2518, 1160, '_wp_page_template', 'default'),
(2529, 1166, '_edit_last', '6'),
(2524, 1164, '_edit_last', '2'),
(2523, 1162, '_wp_page_template', 'default'),
(2528, 1164, '_edit_lock', '1297093105'),
(2527, 1164, '_wp_page_template', 'default'),
(2530, 1166, '_edit_lock', '1296611694'),
(2563, 1184, '_edit_lock', '1296496783'),
(2533, 1166, '_wp_page_template', 'default'),
(2562, 1184, '_edit_last', '2'),
(2580, 1192, '_edit_lock', '1296491655'),
(2566, 1184, '_wp_page_template', 'default'),
(2579, 1192, '_edit_last', '2'),
(2712, 1254, '_edit_last', '6'),
(2583, 1192, '_wp_page_template', 'default'),
(2714, 1254, '_wp_trash_meta_status', 'draft'),
(2715, 1254, '_wp_trash_meta_time', '1296527624'),
(2716, 1256, '_edit_last', '6'),
(2717, 1256, '_edit_lock', '1296609307'),
(2722, 1256, '_wp_old_slug', ''),
(2763, 1283, '_edit_last', '6'),
(2764, 1283, '_edit_lock', '1296615753'),
(2852, 1310, '_edit_lock', '1296651538'),
(2772, 1286, '_edit_last', '6'),
(2773, 1286, '_edit_lock', '1296616327'),
(2769, 1283, '_wp_old_slug', ''),
(2781, 1289, '_edit_last', '6'),
(2782, 1289, '_edit_lock', '1296616303'),
(2778, 1286, '_wp_old_slug', ''),
(2794, 1293, '_edit_last', '6'),
(2795, 1293, '_edit_lock', '1296616635'),
(2787, 1289, '_wp_old_slug', ''),
(2805, 1296, '_edit_last', '6'),
(2806, 1296, '_edit_lock', '1296616817'),
(2800, 1293, '_wp_old_slug', ''),
(2816, 1299, '_edit_last', '6'),
(2817, 1299, '_edit_lock', '1296616931'),
(2811, 1296, '_wp_old_slug', ''),
(2824, 1301, '_edit_lock', '1296617151'),
(2823, 1301, '_edit_last', '6'),
(2822, 1299, '_wp_old_slug', ''),
(2835, 1305, '_edit_lock', '1296651006'),
(2834, 1305, '_edit_last', '6'),
(2829, 1301, '_wp_old_slug', ''),
(2851, 1310, '_edit_last', '6'),
(2840, 1305, '_wp_old_slug', ''),
(2884, 1321, '_edit_lock', '1296677175'),
(2958, 1347, '_edit_lock', '1296683995'),
(2867, 1316, '_edit_lock', '1296651586'),
(2857, 1310, '_wp_old_slug', ''),
(2866, 1316, '_edit_last', '6'),
(2957, 1347, '_edit_last', '6'),
(2872, 1316, '_wp_old_slug', ''),
(2891, 1323, '_edit_lock', '1296677365'),
(2883, 1321, '_edit_last', '6'),
(2890, 1323, '_edit_last', '6'),
(2889, 1321, '_wp_old_slug', ''),
(2898, 1325, '_edit_lock', '1296677545'),
(2897, 1325, '_edit_last', '6'),
(2896, 1323, '_wp_old_slug', ''),
(2905, 1327, '_edit_lock', '1296679999'),
(2904, 1327, '_edit_last', '6'),
(2903, 1325, '_wp_old_slug', ''),
(2912, 1329, '_edit_lock', '1296678923'),
(2911, 1329, '_edit_last', '6'),
(2910, 1327, '_wp_old_slug', ''),
(2936, 1340, '_edit_last', '6'),
(2937, 1340, '_edit_lock', '1296683128'),
(2917, 1329, '_wp_old_slug', ''),
(2993, 1360, '_edit_lock', '1296684986'),
(2971, 1352, '_edit_lock', '1296684791'),
(2942, 1340, '_wp_old_slug', ''),
(2992, 1360, '_edit_last', '6'),
(2970, 1352, '_edit_last', '6'),
(2965, 1347, '_wp_old_slug', ''),
(2979, 1355, '_edit_last', '6'),
(2980, 1355, '_edit_lock', '1296684644'),
(2976, 1352, '_wp_old_slug', ''),
(3003, 1364, '_edit_last', '6'),
(2985, 1355, '_wp_old_slug', ''),
(3004, 1364, '_edit_lock', '1296685233'),
(3000, 1360, '_wp_old_slug', ''),
(3026, 1372, '_edit_lock', '1296686837'),
(3013, 1367, '_edit_lock', '1296686680'),
(3012, 1367, '_edit_last', '6'),
(3011, 1364, '_wp_old_slug', ''),
(3037, 1377, '_edit_lock', '1296687142'),
(3036, 1377, '_edit_last', '6'),
(3018, 1367, '_wp_old_slug', ''),
(3025, 1372, '_edit_last', '6'),
(3058, 1385, '_edit_last', '6'),
(3031, 1372, '_wp_old_slug', ''),
(3050, 1381, '_edit_lock', '1296687313'),
(3042, 1377, '_wp_old_slug', ''),
(3049, 1381, '_edit_last', '6'),
(3059, 1385, '_edit_lock', '1296687546'),
(3055, 1381, '_wp_old_slug', ''),
(3067, 1388, '_edit_last', '6'),
(3068, 1388, '_edit_lock', '1296688152'),
(3064, 1385, '_wp_old_slug', ''),
(3076, 1392, '_edit_last', '2'),
(3077, 1392, '_edit_lock', '1297024852'),
(3073, 1388, '_wp_old_slug', ''),
(3085, 1395, '_edit_last', '2'),
(3086, 1395, '_edit_lock', '1297024874'),
(3082, 1392, '_wp_old_slug', ''),
(3095, 1399, '_edit_lock', '1296688781'),
(3094, 1399, '_edit_last', '6'),
(3093, 1395, '_wp_old_slug', ''),
(3100, 1399, '_wp_old_slug', ''),
(3103, 1402, '_edit_last', '6'),
(3104, 1402, '_edit_lock', '1296745839'),
(3112, 1406, '_edit_last', '6'),
(3113, 1406, '_edit_lock', '1296746442'),
(3109, 1402, '_wp_old_slug', ''),
(3125, 1411, '_edit_last', '6'),
(3126, 1411, '_edit_lock', '1296746778'),
(3118, 1406, '_wp_old_slug', ''),
(3156, 1422, '_edit_lock', '1296765354'),
(3135, 1414, '_edit_lock', '1296748286'),
(3134, 1414, '_edit_last', '6'),
(3133, 1411, '_wp_old_slug', ''),
(3140, 1414, '_wp_old_slug', ''),
(3155, 1422, '_edit_last', '6'),
(3165, 1425, '_edit_lock', '1296766180'),
(3164, 1425, '_edit_last', '6'),
(3163, 1422, '_wp_old_slug', ''),
(3298, 1472, '_edit_lock', '1296773499'),
(3185, 1431, '_edit_last', '6'),
(3186, 1431, '_edit_lock', '1296766529'),
(3172, 1425, '_wp_old_slug', ''),
(3297, 1472, '_edit_last', '6'),
(3205, 1437, '_edit_lock', '1296766719'),
(3204, 1437, '_edit_last', '6'),
(3193, 1431, '_wp_old_slug', ''),
(3214, 1441, '_edit_lock', '1296770502'),
(3213, 1441, '_edit_last', '6'),
(3212, 1437, '_wp_old_slug', ''),
(3222, 1445, '_edit_last', '6'),
(3223, 1445, '_edit_lock', '1296770736'),
(3219, 1441, '_wp_old_slug', ''),
(3231, 1448, '_edit_last', '6'),
(3232, 1448, '_edit_lock', '1296771557'),
(3228, 1445, '_wp_old_slug', ''),
(3240, 1452, '_edit_last', '6'),
(3241, 1452, '_edit_lock', '1296772059'),
(3237, 1448, '_wp_old_slug', ''),
(3258, 1458, '_edit_lock', '1296772714'),
(3248, 1452, '_wp_old_slug', ''),
(3257, 1458, '_edit_last', '6'),
(3267, 1461, '_edit_lock', '1296772915'),
(3266, 1461, '_edit_last', '6'),
(3265, 1458, '_wp_old_slug', ''),
(3275, 1464, '_edit_last', '6'),
(3276, 1464, '_edit_lock', '1296773111'),
(3272, 1461, '_wp_old_slug', ''),
(3284, 1467, '_edit_last', '6'),
(3285, 1467, '_edit_lock', '1296773358'),
(3281, 1464, '_wp_old_slug', ''),
(3290, 1467, '_wp_old_slug', ''),
(3307, 1475, '_edit_lock', '1296773669'),
(3306, 1475, '_edit_last', '6'),
(3303, 1472, '_wp_old_slug', ''),
(3315, 1479, '_edit_last', '6'),
(3316, 1479, '_edit_lock', '1296773962'),
(3312, 1475, '_wp_old_slug', ''),
(3351, 1492, '_edit_lock', '1296775044'),
(3325, 1482, '_edit_lock', '1296774249'),
(3324, 1482, '_edit_last', '6'),
(3323, 1479, '_wp_old_slug', ''),
(3338, 1487, '_edit_lock', '1296774747'),
(3332, 1482, '_wp_old_slug', ''),
(3337, 1487, '_edit_last', '6'),
(3345, 1487, '_wp_old_slug', ''),
(3350, 1492, '_edit_last', '6'),
(3360, 1495, '_edit_lock', '1296775285'),
(3359, 1495, '_edit_last', '6'),
(3358, 1492, '_wp_old_slug', ''),
(3368, 1499, '_edit_last', '6'),
(3369, 1499, '_edit_lock', '1296775933'),
(3365, 1495, '_wp_old_slug', ''),
(3376, 1499, '_wp_old_slug', ''),
(3397, 1513, '_edit_last', '2'),
(3398, 1513, '_edit_lock', '1296853170'),
(3422, 1527, '_edit_last', '2'),
(3417, 789, 'thesis_thumb_height', '66'),
(3416, 789, 'thesis_thumb_width', '66'),
(3405, 1513, '_wp_old_slug', ''),
(3423, 1527, '_edit_lock', '1296833534'),
(3426, 1527, '_wp_page_template', 'default'),
(3435, 1535, '_wp_trash_meta_status', 'auto-draft'),
(3436, 1535, '_wp_trash_meta_time', '1296833883'),
(3440, 1539, '_edit_lock', '1296844691'),
(3439, 1539, '_edit_last', '9'),
(3474, 12, 'thesis_thumb_height', '66'),
(3448, 1543, '_edit_last', '9'),
(3449, 1543, '_edit_lock', '1296845187'),
(3445, 1539, '_wp_old_slug', ''),
(3475, 1551, '_edit_last', '2'),
(3476, 1551, '_edit_lock', '1296854859'),
(3454, 1543, '_wp_old_slug', ''),
(3473, 12, 'thesis_thumb_width', '66'),
(3490, 1559, '_edit_last', '2'),
(3491, 1559, '_edit_lock', '1296855245'),
(3479, 1551, '_wp_page_template', 'default'),
(3520, 1572, '_edit_lock', '1296856860'),
(3529, 1572, 'thesis_thumb_height', '66'),
(3508, 1559, '_wp_page_template', 'default'),
(3519, 1572, '_edit_last', '2'),
(3528, 1572, 'thesis_thumb_width', '66'),
(3527, 1572, '_wp_old_slug', ''),
(3566, 237, 'thesis_thumb_width', '66'),
(3567, 237, 'thesis_thumb_height', '66'),
(3582, 1591, '_edit_last', '6'),
(3583, 1591, '_edit_lock', '1297006158'),
(3598, 1598, '_edit_lock', '1297006608'),
(3592, 1591, '_wp_old_slug', ''),
(3597, 1598, '_edit_last', '6'),
(3607, 1601, '_edit_lock', '1297006954'),
(3606, 1601, '_edit_last', '6'),
(3605, 1598, '_wp_old_slug', ''),
(3616, 1604, '_edit_lock', '1297007401'),
(3615, 1604, '_edit_last', '6'),
(3614, 1601, '_wp_old_slug', ''),
(3625, 1607, '_edit_lock', '1297007683'),
(3624, 1607, '_edit_last', '6'),
(3623, 1604, '_wp_old_slug', ''),
(3633, 1610, '_edit_last', '6'),
(3634, 1610, '_edit_lock', '1297007991'),
(3630, 1607, '_wp_old_slug', ''),
(3642, 1613, '_edit_last', '6'),
(3643, 1613, '_edit_lock', '1297008313'),
(3639, 1610, '_wp_old_slug', ''),
(3651, 1616, '_edit_last', '6'),
(3652, 1616, '_edit_lock', '1297008739'),
(3648, 1613, '_wp_old_slug', ''),
(3660, 1619, '_edit_last', '6'),
(3661, 1619, '_edit_lock', '1297009077'),
(3657, 1616, '_wp_old_slug', ''),
(3669, 1622, '_edit_last', '6'),
(3670, 1622, '_edit_lock', '1297009530'),
(3666, 1619, '_wp_old_slug', ''),
(3679, 1625, '_edit_lock', '1297009826'),
(3678, 1625, '_edit_last', '6'),
(3677, 1622, '_wp_old_slug', ''),
(3686, 1625, '_wp_old_slug', '');

-- --------------------------------------------------------

--
-- Table structure for table `wp_posts`
--

CREATE TABLE IF NOT EXISTS `wp_posts` (
  `ID` bigint(20) unsigned NOT NULL AUTO_INCREMENT,
  `post_author` bigint(20) unsigned NOT NULL DEFAULT '0',
  `post_date` datetime NOT NULL DEFAULT '0000-00-00 00:00:00',
  `post_date_gmt` datetime NOT NULL DEFAULT '0000-00-00 00:00:00',
  `post_content` longtext NOT NULL,
  `post_title` text NOT NULL,
  `post_excerpt` text NOT NULL,
  `post_status` varchar(20) NOT NULL DEFAULT 'publish',
  `comment_status` varchar(20) NOT NULL DEFAULT 'open',
  `ping_status` varchar(20) NOT NULL DEFAULT 'open',
  `post_password` varchar(20) NOT NULL DEFAULT '',
  `post_name` varchar(200) NOT NULL DEFAULT '',
  `to_ping` text NOT NULL,
  `pinged` text NOT NULL,
  `post_modified` datetime NOT NULL DEFAULT '0000-00-00 00:00:00',
  `post_modified_gmt` datetime NOT NULL DEFAULT '0000-00-00 00:00:00',
  `post_content_filtered` text NOT NULL,
  `post_parent` bigint(20) unsigned NOT NULL DEFAULT '0',
  `guid` varchar(255) NOT NULL DEFAULT '',
  `menu_order` int(11) NOT NULL DEFAULT '0',
  `post_type` varchar(20) NOT NULL DEFAULT 'post',
  `post_mime_type` varchar(100) NOT NULL DEFAULT '',
  `comment_count` bigint(20) NOT NULL DEFAULT '0',
  PRIMARY KEY (`ID`),
  KEY `post_name` (`post_name`),
  KEY `type_status_date` (`post_type`,`post_status`,`post_date`,`ID`),
  KEY `post_parent` (`post_parent`),
  KEY `post_author` (`post_author`)
) ENGINE=MyISAM  DEFAULT CHARSET=utf8 AUTO_INCREMENT=1634 ;

--
-- Dumping data for table `wp_posts`
--

INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(131, 2, '2011-02-05 13:16:01', '2011-02-05 11:16:01', '<p style="text-align: justify;">Прогулюючись Чернівцями ви матимете ознайомимося з архітектурною та культурною спадщиною міста Чернівці. Міста – яке є одним з наймальовничіших міст України, яке свого часу називали „Маленьким Парижем”, міста – яке ні в чому не відставало від Відня і було негласною столицею Європи, міста – де тротуари підмітали букетами троянд і де книгарень було більше, ніж кав’ярень.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245878168_6b348748d9_o.jpg" target="_blank">мапа міста</a></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Ми розпочнемо нашу прогулянку з найстарішої частини міста Фонтанної площі.</em><img style="margin: 5px;" title="1" src="http://farm5.static.flickr.com/4002/4245101045_f98c4197f6_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nЦе була перша велика міська площа, вона була названа вже в австрійські часи, хоч існувала й раніше. На тому місці, де стояв фонтан, згодом з''явилися будинки - і площі майже нестало, її видно на давніх малюнках, які робили австрійські художники, бо фотографії тоді ще не було.\r\nПіднімаючись вулицею Головною вгору, ми вийдемо до Церкви святої Параскеви. Будівництво розпочалось у 1844році на місці розібраної дерев''яної церквиці, котра в свою чергу була збудована ще в 1745 р. на місці ще старішої "церкви Боярина Лєки". У новозбудованому кам''яному храмі архітектор А.Павловський використав елементи романського стилю, що надає споруді особливої краси.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Від церкви далі вверх і ми виходимо до першої кам’яниці Чернівців –„генеральський дім”. </em><img title="2.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4071/4245101149_af70f48dda_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВ час прилучення Буковини до Австрії (1774) Чернівці нараховували близько 290 будинків, споруджених переважно з дерева, що надавало, за словами К. Фон Енценберга, місту нужденного вигляду. З призначенням К. Фон Енценберга генерал-губернатором Буковини та початком реформ заохочувалося переселення до краю ремісників та торгівців. Збільшення населення міста спричинило його розширення на південь.\r\nВ 1780 році на розі сучасних вулиць Шкільної та Шолом –Алейхама було споруджено перший цегляний будинок –„генеральський дім” резиденцію генерал-губернатора.\r\nНасамперед впадає в вічі будинок на розі вулиць Головної та Шолом Алейхема, відомий чернівецьким старожилам як „Шіфа” (від німецького Schiff - корабель). Наприкінці ХVIII ст. в цьому кварталі знаходилася корчма „Під золотим кораблем”. Наприкінці ХІХ ст. в тому ж кварталі було споруджено будинок, що своїм виглядом нагадує корабель, по обидва боки якого течуть ріки –вулиці. І справді, будівля схожа на корабель, який своїм оригінальним виглядом посприяв народженню романтичних легенд.<img title="2.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4011/4245875146_4bb7bb9ccb_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nНавпроти цього дому-корабля ми можемо побачити римо-католицький костьол Воздвиження Святого Христа. Його будівництво розпочали в 1787 році. Через прорахунки будівничих фасад цієї будівлі час від часу завалювався. Тільки в 1814 році будівельні роботи були нарешті завершені, щоправда, під час великої пожежі Чернівців 1866 року вельми, постраждала башта храму, яка в свій час використовувалася як спостережний пункт для своєчасного виявлення пожеж. Також на фасаді костелу знаходиться сонячний годинник, який до сих пір показує Віденський час.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Проходячи повз годинник римо-католицького костьолу, рухаючись маленькою вуличкою, яка має назву легендарного, німецького, композитора Людвіг ван Бетховена, виводить нас на площу Філармонії-музичну площу Чернівців. </em> <img title="3.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245875248_0e2daf1168_o.jpg" alt="" hspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВона стала центром музичного життя міста, саме тут у 1876-1877рр. Було збудовано будинок Буковинського музичного товариства (філармонії), де давали свої концерти М. Лисенко, А. Рубінштей, Сіді Таль і сотні знаменитостей радянського часу і наших днів. В ансамблі площі яскраво виділяється колишній готель „Брістоль” із стилізованою баштою, у цоколі якої розташовувався першокласний ресторан.<img title="3.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2790/4245875342_bfe57c4937_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nНа 598 річницю міста на цій площі був встановлений музичний фонтан який гарно вписався в ансамбль площі, ввечері тут збирається багато мешканців та гостей міста для тогоМузичний фонтан  щоб помилуватися грою води світла і музики.\r\nВід площі вулиця Худякова (кол. Почтова) веде до історичної будівлі поштамту. Це одна з найкращих, за свідченнями сучасників, будівель міста –споруджена у 1884-1889 рр. в неокласичних формах з фігурами грецької міфології на рівні 2-го поверху та годинником над центральним входом, вона й нині викликає захоплення у чернівчан та туристів.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Прогулюючись далі від поштамту ми легко вийдемо на Центральну площу Чернівців „Площу Ринок”. </em><img title="4.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4031/4245101591_f46e9679d2_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nПерші міські архітектори не могли не рахуватися з головною функцією яку впродовж століть виконували Чернівці, слугувати митницею на міжнародному торгівельному шляху із Західної Європи до країн Леванту. Самий гамірливий ринок став основою першої впорядкованої площі, а отже, і архітектурного ансамблю. З 1825 року тут почали укладати бруківку, а з другої половини століття площа стала набувати свого неповторного вигляду. Вона була не тільки гамірливим базаром, але й центром життя міста.\r\nЦентральною спорудою архітектурного ансамблю площі стає міська Ратуша, яку вважають „Серцем міста”. Вона була зведена 1843-1847 рр. За проектом Андрія Мікуліча у стилі пізнього класицизму. У композиційному плані споруда виконана традиційно для міських ратуш. Будинок близький до квадрата і з внутрішнім двором. Над усією спорудою височить двоярусна вежа з балконом, оздоблена годинником та мідним шпилем із флагштоком. До 20-х рр. ХХ-го століття вежу увінчував золочений орел триметрової висоти. Під час ремонтних робіт 1903 року в кулю пЦентральна площа - Ратушаід орлом було закладено 20монет та лист до нащадків. Про долю цих реліквій на разі нічого невідомо. Орла зняли росіяни в 1916 році.<img title="4.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2708/4245101783_35dca96b68_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nПоруч з міською Ратушею, в самому центрі міста знаходиться будинок, який вражає навіть зовсім далеких від мистецтва та культури прибульців до столиці Буковинського краю У 1900-1901рр. у місті зводять одну з найгарніших споруд всієї Австро-Угорської імперії: приміщення Дирекція Буковинської Ощадної каси (нині приміщення художнього музею) в стилі віденської сецесії. "Bukowiner Sparkass" зводив Хьюберт Гесснер, учень батька сецесії Отто Вагнера. Серед оздоб фасаду виділяють мозаїчне панно-це 12 античних богів які символізували 12 коронованих провінцій Австро-Угорщини Сама Австрія зображена у вигляді дівчини в пурпуровій хламиді в центрі панно, а Буковину символізує юнак із конем.<img title="4.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4030/4245101923_243cf06c90_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nНижче у нинішньому Чернівецькому торгово-економічному інституті раніше розташовувався готель „Під чорним орлом”. У якому розташовувався один із найкращих ресторанів міста. Навпроти нього знаходився ще один готель „Золотий лев”. Із найстаріших будівель на площі Відділення нац. банку України (кол. кав’ярня Габсбург )залишився готель „Париж” (нині магазин „товари для молоді”) Далі на розі вулиць Кобилянської та Центральної площі й нині милує око споруда колишньої кав’ярні „Габсбург” із сецисійними інтер’єрами не гірше ніж у Відні чи Парижі. Зараз тут знаходиться відділення національного банку України.\r\nНавпроти кав’ярні ми можемо побачити будівлю колишнього готелю „Бель В’ю”, тобто „прекрасний вид” і справді з балкону цього готелю відкривається прекрасний вид на всю площу ринок, яка була улюбленим місцем зустрічей та прогулянок чернівчан, своєрідним „містом у місті”. Сьогодні Центральна площа не втратила своєї краси привабливості і залишається однією з найкращих площ у місті.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>З Центральної площі бере свій початок одна з найкрасивіших артерій міста – це ансамбль пішохідної вулиці Ольги Кобилянської, колишня Панська (Herrengasse)</em><img title="5.1" src="http://farm3.static.flickr.com/2763/4245875962_951a06f1a0_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\n„Це вулиця, яку підмітали букетами троянд та на яку не пускали у брудному взутті”. Саме так адже кожного ранку двірники мили бруківку і тротуари теплою водою з милом. А коли мешканці сіл приносили сюди сільгосппродукти, то найпорядніші з них ретельно витирали взуття при вході на цю вулицю. Тут були розташовані най фешенебельні салони, ресторани, кав’ярні, та кафе а також магазини кінотеатри банки тощо. Прогулюючись нею можна потрапити до Чернівецького краєзнавчого музею. Це найбільша скарбниця пам’яток старовини Буковини. Тут зберігається понад 84 тис. предметів, серед яких археологічні пам’ятки, природничі матеріали, стародруки зброя та багато інших речей.<img title="5.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245102189_b66cef708e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВід Кобилянської можна спуститися вниз Вірменською до історичного вірменського кварталу з вірмено-католицьким храмом Святих Апостолів Петра і Павла, спорудженим за проектом архітектора Йозефа Главки. Сам храм ніколи не був діючим, бо якраз перед його освяченням в храмі повісився священик і тим самим осквернив церкву. Тепер це зал органної та камерної музикиВірменська церква де часто лунають класичні мелодії.\r\nНавпроти Вірменської церкви стоїть ще одна історична будівля, яка пов’язана з історичним життям це – Український народний дім, відкритий у 1887 році. За Австрії та Румунії це був осередок української культури. Тут довгий час містилась редакція газети „Буковина”, де було видрукувано першу книжку Марку Черемшини. Іван Франко читав тут перед публікою свої твори. Розписи актового залу на другому поверсі належать видатній українській малярці Августі Кохановській.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Спустившись ще трохи вниз вулицею М.Ломоносова ми виходимо на вулицю Руську де знаходяться будівлі  „Руської” та "П''яної" церков.</em><img title="6.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4056/4245102357_f1a1d564a3_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nЦерква Успіня Пресвятої Богородиці (1820-1821рр, перебудована протягом 1930-1936рр), яка називалася „Руською”, тобто українською, оскільки цю на цій вулиці жили переважно русини - українці, які відвідували цю церкву.\r\nФундатором цього храму був українець Тадей Туркул, буковинський боярин із шанованого давнього роду. З вдячності до Тадея Туркула храм у Чернівцях протягом кількох десятиліть носив ім''я святого Тадея, цим же іменем називалося і церковне братство, засноване 1834 року, - перша українська громадська організація на Буковині.\r\nСпершу церква мала гостромодний вигляд: 1821 року, коли завершили її побудову, в світі, перешматованому наполеонівськими війнами, царював в архітектурі стиль ампір. У 30-х роках XX століття храм перебудували за проектом доктора Володимира Залозецького. Вже таку, яку ми бачимо й нині.\r\n1961 року церкву, за радянською звичкою, перетворили на склад хімікатів. Старі фрески не витримали такої напруги. Дивом вцілілий іконостас, що зберігався в Миколаївській дерев''яній церкві, повернувся на своє місце 1990 року, коли храм знову повернули греко-католицькій громаді міста.\r\nТрохи далі впадають в око оригінальні „кручені” куполи нової Свято-Миколаївської церкви, яка була зведена 1939 року. Архітектури культової споруди відтворює національний румунський стиль неороминеск. Прототипом оригінального вирішення скручених бокових бань храму стала архітектура церкви в Куртя-де Арджеш - місці останнього спочинку румунських королів.<img title="6.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2632/4245876376_cf8900bb3e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nНа виготовлення іконостасу, було оголошено конкурс, в якому перемогли бухарестський художник Пауль Молда (іконописець) та скульптор Григорій Думітреску-Ловендаль, який виконав роботи по дереву.\r\nТринадцять вітражів виконав ще один житель Бухареста, художник Кірович, а каркаси для них спорудив чернівчанин Вільгельм Свідерський. Огорожу виготовив чернівчанин Олександр Манковський за проектом архітектора Вірджила Іонеску.\r\nЗ Трансільванії привезли до церкви два дзвони: вагою в 948 та 592 кілограми. „Голосові зв''язки" храму вперше дали себе почути 2 листопада 1938 року в дзвіниці, яка будувалася під керівництвом Теодора Огоновського. 6 грудня 1939 року собор було освячено.\r\nВ народі вона зветься "П''яна церква", про її „кручені” куполи ходять легенди.\r\n<em>\r\nВід церкви ми знов піднімаємося на вул. О Кобилянської, в кінці якої можна побачити два відроджених народних дома: Польський та Німецький.</em><img title="7" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245102601_ed7dd239a7_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nПольський, який знаходиться по правій стороні вулиці, був збудований у 1905 році. Серед особливостей в оформленні цього будинку слід відзначити роботу художника Качар Ботанського над інтер’єром залу а також скульптора Ю. Марковського, над горельєфом – Адаму Міцкевичу. Німецький народний дім який по іншу сторону вулиці був споруджений приблизно в той самий час(1908-1910) за проектом судетського німця Густава Фріча. Обраний ним стиль ідентифікується як модерн із мотивами німецької народної архітектури. Внутрішнє оформлення, зокрема фрески, виконав відомий художник-монументаліст Альфред Оффнер. У цьому будинку колись був розташований ресторан та величезна зала, де дуже часто влаштовували бали, на які мріяли потрапити представники всіх націй, що населяли Буковину.\r\n<em>\r\nВід вулиці панської (теперішня вул. О.Кобилянської) відходить вулиця Кафедральна, яка виводить нас до найбільшої культової споруди Буковини – Кафедрального собору Святого Духа.</em><img title="8.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4047/4245876618_aef5f6b10e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nСобор збудований у стилі пізнього класицизму протягом 1844-1866 років. Автор проекту – видатний віденський архітектор Ферденант Реаль (Roell). Споруда складається з триманого нефу, типового для буковинської культової архітектури, та двох однакових дзвіниць біля головного фасаду. Над головним входом в тімпанс, на синьому фоні, вміщена корона над схрещеними митрополичою палицею та хрестом. Внутрішня розкриття висотного простору іде на всю висоту центрального нефу і куполу. Інтер''єр був розписаний групою віденських художників на чолі з Карлом Йобстом. Розписи виконані в дусі академізму, олією по штукатурці. Спочатку це був один із конкурсних проектів Ісаакіївського собору в Санки-Петербурзі. Така споруда не може не вразити.\r\nНа протилежному боці собору розкинувся сквер, який поступово переходить у Соборну (колись Австрійську ) площу. Це найбільший майдан міста. Колись тут був, пустир на якому влаштовували ярмарки які супроводжувались музикою, штовханиною і розвагами. Його влаштовували влітку кожного року протягом 14 днів. На тимчасових дерев''яних помостах, прямо під відкритим небом, виступали мандрівні артисти і народні музики.<img title="8.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4006/4245876760_fee2f0e63a_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nВ центрі площі до 100 – річчя захоплення Буковини Австрією було встановлено монумент, що символізує Австрію. Його висота була понад 8 метрів, головна фігура з білого каравського мармуру, рельєфи з золота. Саме тоді ця площа стала площею Австрії. Ця офіційна назва, як і пам''ятник, існувала до румунської окупації 1918 року. За радянських часів на цій самій площі був споруджений обеліск Перемоги (1946). А блакитна чотирьох поверхова споруда біля обеліска – будинок колишнього буковинського Ландтагу (органу провінціального самоврядування). Проект будівлі був підготовлений Йозефом Главкою разом із Гаубіцом. Сама споруда виконана у строгих класичних формах між 1869-1873 роками. Колони центрального ризаліту, тимпани та сандраки над вікнами другого поверху – все це надає споруді урочистості та величності. Нині тут знаходиться чотирнадцятий корпус Чернівецького Національного Університету.<img title="8.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245876926_5ea7f0baff_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nА тиха вулиця за університетським корпусом, що носить ім’я Омеляна Поповича, веде до псевдоготичного єзуїтського костьолу Серця Ісуса, збудованого у 1891-1894 роках на площі Ферденанда завдяки клопотанням місіонерів з товариства Ісуса. Проект церкви розробив директор Чернівецької школи ремесел професор Й. Ляйзнер. Внутрішній простір храму, який вміщав 800 осіб, повінчаний нервюр ними зводами, які опираються на стовпи. Інтер''єр будівлі в минулому прикрашали ікони видатних майстрів кінця ХІХ поч. ХХ ст., чисельні ліпні фігури, литі бронзові свічки, помпезні віражі, які „просіюючи” світло, створювали урочистий та спокійний настрій. Він одразу став окрасою міста. Його високий шпиль проглядається із всіх окраїн Чернівців, чаруючи глядача своєю величністю. Стрункі неоготичні форми витончений інтер’єр, різнокольорові вітражі, величний орган – все це надавало храму своєрідного західноєвропейського колориту. В даний час приміщення костьолу використовується Державним архівом Чернівецької області.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Прогулюючись далі, від Соборної площі спустившись вниз вулицею Івана Франка ми  вийдемо до "Будинку з левами", ця помпезна споруда колишній Палац Юстиції. </em><img title="9" src="http://farm3.static.flickr.com/2746/4245103097_2c978cc2de_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nІї автор – видатний чеський архітектор Йозеф Главка, за його проектами у Чернівцях збудовано не одну будівлю. Фасад будинку прикрашено кольоровою керамічною цеглою, яка була виготовлена спеціально для цього палацу, та керамічними вставками. Головний фасад увінчано статуями богині правосуддя Феміди та богині кари Немизіди. Головний вхід „охороняється” від брехні та кривди двома Левами. Спорудження цієї будівлі тривало з 1904 по 1906 роки. Це одна з найкращих споруд міста, від якої тамує подих.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Спустившись трохи вниз ми виходимо на Театральну площу.</em><img title="10.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245877208_5307cd4bea_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nЩе якихось два століття тому на цьому місці – не віриться! – шумів густий ліс. У 1800 році Чернівецька міська управа змушена була видати спеціальний циркуляр про організацію в цій місцевості облаву на вовків. Х1Х ст. на недавній міській околиці, що стало гучно іменуватися площею Єлизавети, дислокувалися військові склади з провіантом. З повним розквітом торгівлі в стародавньому місті майдан „окупували” торгівці рибою. Непотамовний запах підказав і відповідну народну назву –Рибна площа, або як називали чернівецькі бюргери, Фішпляц. Згодом площа почала забудовуватися багатоповерховими кам’яницями. У повоєнний період, коли була остаточно завершена забудова площі виявилося, що будівля театру, яка колись домінувала на майдані, ніби розчинилася серед інших споруд. Тоді чернівецькі архітектори вирішили опустити середину майдану на 2,5 м., що надало всьому ансамблеві довершеності і оригінальності.\r\nА вже в наші дні в ансамблі площі з''явився ще один штрих –„алея зірок”, де зібрано десятки славетних імен співаків і музикантів, які розпочинали своє сходження на велику сцену в Чернівцях. Вона була і досі залишається улюбленим місцем відпочинку молоді. Найгарнішою спорудою цієї площі та Чернівців є чернівецький театр імені Ольги Кобилянської.<img title="10.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4029/4245103351_2fc49f8dce_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\n„Чернівецький театр – це мрія з оксамиту і золота, спроектована віденськими архітекторами Гельмером і Фельмером. І все ж вони були запрошені на роботу в Чернівці лише після того, як були споруджені за їх проектами театри у Відні й Одесі.\r\nЧернівецький театр – то пам’ятник обізнаним з культурою чернівчанам, які понад усе боялись набути репутації провінції і палко прагнули ні в чому не поступатися шановному метрополю Відню”. Так писав німецький письменник Георг Гайнцен.\r\nСам театр збудовано на місці старого міського театру в 1905-1909 роках за проектом архітекторів з Відня Г. Гельмером і Ф.Фельмером у стилі сецессіон. Але тут можна побачити риси інших стилів, зокрема, ренесансу, бароко, класицизму. Купол театру вивершує статуя мельпомене, головний фасад прикрашає барельєфна сцена з трагедії Софокла „Цар і Едіп”, а також барельєфні медальйони Вільяма Шекспіра та Ріхарда Вагнера. Як і інші театральні споруди, чернівецький театр також прикрашають погруддя видатних драматургів і композиторів різних епох і народів. Колись перед театром височів пам''ятник Шіллеру зараз на цьому місці стоїть пам’ятник Ользі Кобилянській, відкритий 1983 року.<img title="10.3" src="http://farm3.static.flickr.com/2770/4245877574_54638ba15c_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nПраворуч від театру розташований будинок колишнього Єврейського народного дому, споруджений у 1908році у псевдобарокковському стилі за проектом львівського архітектора Тадеуша Левандовського. Поруч із ним стоїть пам’ятка архітектури епохи конструктивізму – колишній Румунський народний дім, збудований у 1938 році за проектом Іона Нанеску. На протилежному боці, в оточенні двох будинків близнят, красується будинок торгівельно-промислової палати, споруджений у 1910 році в стилі модерн (зараз тут знаходиться Буковинська державна медична академія). Проект на конкурсній основі був підготовлений Фрідріхом Готельманом. На фасаді фриз, в центрі якого ми бачимо скульптури давньогрецьких богів – це Меркурій та Гея, покровителі подорожей і торгівлі. В їхніх руках – роги достатку. По фасаду розташовані емалеві щити із зображенням символів ремесел.\r\nПоблизу площі в очі впадає величезна біла будівля, яка створює враження незавершеної споруди. Це кінотеатр „Чернівці”, який колись був найбільшою та найкращою синагогою в місті. Чернівчани називали її просто „Темпель”, тобто храм. Будівля була унікальною, сучасників вражала гармонійність її форм. Вона була виконана у мавританському стилі, високі стіни увінчувались легкими квадратними баштами – мінаретами над якими підносився вгору могутній прикрашений орнаментами золочений купол. В дитячому хорі цього „Темпля” почав кар’єру співак Йозеф Шмідт, чия пісня „обійшла світ”. Під час Першої світової війни синагогу було знищено, а по війні на її руїнах побудували кінотеатр.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Від кінотеатру "Чернівці" відходить вулиця Університетська, що веде до шедевру ансамблю старих Чернівців – Чернівецького університету (колишня резиденція митрополитів). На тій же вулиці розташовані також перші два корпуси університету.</em><img title="11/1" src="http://farm5.static.flickr.com/4069/4245103651_44b543fe97_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nВ тому, що провінційне місто, «ведмежий кут», як Буковину іноді презирливо називали в інших провінціях Австро-Угорщини, отримало власний університет, велика заслуга буковинського митрополита Євгена Гакмана (1795-1873). Адже за честь стати університетським містом боролися одночасно з Чернівцями й більш відомі поселення. Старовинна Прага вимагала чеського вищого навчального закладу, батьківщина Моцарта Зальцбург хотів відродити університет, який функціонував до 1810 року, портовий Трієст теж ходив у претендентах. 31 березня 1875 року Франц Йосиф І підписав закон про заснування Чернівецького університету. До сторіччя з приєднання краю до Австро-Угорщини місто отримало розкішний подарунок: alma mater Francisco-Josefina. Подарунку раділи і майбутні спудеї, і прості обивателі. На відкриття чекали цісаря, не вийшло, довелося задовольнитися міністром К. фон Штремайєром.<img title="11.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2684/4245877796_0830573a7b_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nТа давайте пройдемо трохи далі і поглянемо на головний корпус університету, колишню Митрополичу резиденцію кам’яного дива, творіння талановитого чеського архітектора Йозефа Главки.\r\nМасштаб робіт був грандіозним: спеціально для будівництва було створено ряд спеціальних кар’єрів на Буковині, в місті запрацювало два цегельних та один керамічний заводи, а також школа для будівничих. Австро-Угорщина ще не бачила нічого подібного! Майже 18 років Главка творив свій шедевр, і допомагали йому в цьому майстри з усіх усюд.<img title="11.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4043/4245103891_e1d321f277_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nБудували ретельно та акуратно. Кожна цеглина вимірювалася та перевірялася на звук, а один майстер міг класти в день не більше сотні цеглин. У величезні чани з розчином додавали падаль: органіка — супер-клей, така кладка, ще й підкріплена курячими яйцями, простоїть віки.\r\nЧи існує в світі університет, більш красивий та ошатний? Навряд чи. Резиденція — дух Буковини, симбіоз стилів та культур всіх народів, що заселяли цей край. Можна проводити паралелі з середньовічними фортецями чи мавританським палацом Альказаром в іспанській Гранаді, відшукувати елементи візантійської чи романської архітектури, знаходити традиційні буковинські орнаменти в оздобі дахів, прикрашених кольоровою черепицею чи дивуватись стелям парадних залів, що так схожі на гуцульські різьблені шкатулки, та разом всі ці елементи творять всеперемагаючий акорд краси та гармонії.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Саме тут ми завершуємо нашу мандрівку містом, слід тільки відзначити, що Чернівці – унікальні у своєму розмаїтті.</em></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Джерело: <a href="http://www.guide.cv.ua">Chernivci.City.Guide</a></em></p>', 'Мандрівка Чернівцями', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '130-autosave', '', '', '2011-02-05 13:16:01', '2011-02-05 11:16:01', '', 130, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=131', 0, 'revision', '', 0),
(132, 2, '2009-12-17 22:00:05', '2009-12-17 20:00:05', '<a href="http://farm5.static.flickr.com/4033/4247105473_f63da11e82_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="Зроби свій внесок в спільну справу" src="http://farm5.static.flickr.com/4033/4247105473_f63da11e82_o.jpg" alt="" width="486" height="223" /></a>\nПластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів, третьопробникам і просто пересічним пластунам.\n\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\n<ul>\n	<li>"Банка ідей". Банк ідей, котрі потребують реалізації. Розділ створений, щоб звести докупи тих людей, які мають ідеї але немають можливості їх реалізувати та тих людей, які ці ідеї можуть втілити в життя.</li>\n	<li>"Банка ігор". Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\n	<li>"Банка гутірок". Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\n	<li>"Банка місць для таборів". Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\n	<li>"Банка мандрівок". Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\n	<li>"Банка майстерок". Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\n</ul>\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (romko43@gmail.com) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\n\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision', '', '', '2009-12-17 22:00:05', '2009-12-17 20:00:05', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=132', 0, 'revision', '', 0),
(5, 2, '2009-12-08 19:32:42', '2009-12-08 17:32:42', '<ol>\r\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=77">Повісити дошку з інформацією про старшопластунські і сеніорські курені на станиці.</a></li>\r\n</ol>', 'Банка ідей', '', 'private', 'closed', 'open', '', '%d0%b1%d0%b0%d0%bd%d0%ba%d0%b0-%d1%96%d0%b4%d0%b5%d0%b9', '', '', '2010-01-24 19:57:27', '2010-01-24 17:57:27', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=5', 2, 'page', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(12, 2, '2009-12-09 00:32:13', '2009-12-08 22:32:13', '<strong>Теренові ігри:</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=74">Гра "Облава"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=643">Гра "Прапор"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=657">Гра "Хід за легендою"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Рухливі ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=425">Гра "Мисливці і еко-поліція"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=601">Гра"Акула" </a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=624">Гра"Вогонь" </a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Тематичні ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=480">Гра "Різдвяна абетка"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=493">Гра "По Україні"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Розважальні  ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=476">Гра "Закінчи розповідь"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=585">Гра "Прикордонники і контрабандисти"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Навчальні  ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=500">Гра "Запам''ятай пісню"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=572">Гра "Комунікаційна"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=666">Гра "Кіма"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=672">Гра "Інтелектуальна"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=1513">Гра "Кмітливість"</a></li>\r\n</ol>', 'Ігри', '', 'publish', 'closed', 'closed', '', '%d0%b1%d0%b0%d0%bd%d0%ba-%d1%96%d0%b3%d0%be%d1%80', '', '', '2011-02-04 23:00:29', '2011-02-04 21:00:29', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=12', 3, 'page', '', 0),
(424, 2, '2010-11-02 10:38:36', '2010-11-02 08:38:36', '<strong>Приладдя:</strong> клаптики тканини  різних  розмірів, кольорів  і  фактури,  нитки  для  вишивання  або в"язання,  ножиці, різноманітні прикраси  і  дрібнички.\r\n\r\n<strong>Як  робити?</strong>\r\nСаму основу мотанки краще  робити з натуральної бавовняної (бажано старої, а ще краще з «бабусиної скриньки») білої тканини. У давнину вірили, що матеріал, з якого робиться ляля, має свою енергетику, тому добре, якщо це старенька, твоя чи твоїх родичів тканина.\r\nІ ще одна прикметна особливість. Намагайтеся тканину не різати, а рвати, бо, по-перше, ніякими ножицями ви не відріжете рівніше, аніж розірвете. Переконайтеся самі. По-друге, так символічніше, ми ж створюємо архаїчну ляльку, яка повинна стати берегинею родини, хранителькою ваших мрій… У це треба вірити!\r\n\r\nВідірвіть ткани<a href="http://farm2.static.flickr.com/1067/5132944604_5d9c6e29a9_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1067/5132944604_5d9c6e29a9_b.jpg" alt="" width="141" height="91" /></a>ну залежно від бажаного розміру ляльки. Клаптик має бути видовженим, не квадратовим\r\n\r\nНе дуже туго змотайте її в трубочку  і  перегніть трубочку навпіл<a href="http://farm2.static.flickr.com/1417/5132343227_8c9f62e02d_b.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm2.static.flickr.com/1417/5132343227_8c9f62e02d_b.jpg" alt="" width="155" height="116" /></a>\r\n\r\nСформуйте голову, обмотавши  трубочку  ниткою\r\n\r\n<a href="http://farm2.static.flickr.com/1382/5132944786_66902d7048_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1382/5132944786_66902d7048_z.jpg" alt="" width="138" height="144" /></a>На фото зображено грубий мотузок, але, звісно, слід використовувати тоненьку білу нитку, намотуючи її декілька разів. Але для першого разу можна потренуватися й з допомогою мотузки.\r\n\r\nВідірвіть тепер квадратовий клаптик тканини і знову обгорніть ним  лялю  та  сформуйте голову за допомогою нитки\r\n\r\nРозправте тканину (напівквадрат) на лялі<a href="http://farm2.static.flickr.com/1408/5132944988_7039608516_b.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm2.static.flickr.com/1408/5132944988_7039608516_b.jpg" alt="" width="167" height="124" /></a>\r\n<p style="text-align: left;">Загніть краї тканини зсередини і змотайте ручки, закріпивши кінчики ниткою. Щоправда, руки можна ще зробити з допомогою звичайних дерев’яних паличок, які прикріплюються до спини. Це вже на ваш розсуд.</p>\r\n\r\n<a href="http://farm2.static.flickr.com/1104/5132945056_1cedb50da8_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1104/5132945056_1cedb50da8_z.jpg" alt="" width="148" height="135" /></a><a href="http://farm5.static.flickr.com/4129/5132945200_4360de0d94_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm5.static.flickr.com/4129/5132945200_4360de0d94_b.jpg" alt="" width="182" height="135" /></a><a href="http://farm2.static.flickr.com/1336/5132343823_87879bbff6_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1336/5132343823_87879bbff6_b.jpg" alt="" width="180" height="135" /></a>\r\n\r\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4008/5132344151_3c25ec42e1_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm5.static.flickr.com/4008/5132344151_3c25ec42e1_b.jpg" alt="" width="130" height="174" /></a>Ниткою обв’яжіть талію\r\n\r\nНаступний етап – груди. Він не є обов’язковим. Якщо ви хочете зробити дівчинку, то можна обійтися й без грудей. <a href="http://farm5.static.flickr.com/4062/5132945722_c6f44cf731_b.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm5.static.flickr.com/4062/5132945722_c6f44cf731_b.jpg" alt="" width="167" height="126" /></a>Чи просто можна одягнути лялю у светрик і обійтися без них. Це, так би мовити, удосконалена модель мотанки.\r\n\r\nЯкщо ж вирішите зробити груди, то для цього знадобиться трикутник з тканини  у який вкладаємо дрібненькі залишки тканини, ниток   і трохи скручуємо їх у кульку. Спочатку одну кульку прив’язуємо до трикутника, потім так само й другу\r\n\r\nДалі кінчик трикутника прикладаємо до талії й прив’язуємо\r\n\r\n<a href="http://farm2.static.flickr.com/1227/5132344401_88e26e7725_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1227/5132344401_88e26e7725_z.jpg" alt="" width="154" height="143" /></a><a href="http://farm2.static.flickr.com/1195/5132945996_631a0723b2_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1195/5132945996_631a0723b2_b.jpg" alt="" width="190" height="142" /></a><a href="http://farm2.static.flickr.com/1310/5132344603_c13605ba23.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1310/5132344603_c13605ba23.jpg" alt="" width="158" height="143" /></a>\r\n\r\nЗамість сорочки можна зробити з двох смужечок тканини накидку, яка заразом і груди підтримає <a href="http://farm5.static.flickr.com/4044/5132373917_7cdcceef51_b.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/5132373917_7cdcceef51_b.jpg" alt="" width="153" height="205" /></a>\r\n\r\nБажано, щоб нижня спідниця була з грубої тканини. Згадуйте, у чому ходили раніше українські жінки і з якої тканини був одяг. Не викидайте грубих тканин, домотканих старовинних речей. Вони найкраще підійдуть для мотанки. Не забувайте про намисто, пасок, фартушок, хустку (зараз також не можна уявити сільську жінку без цих атрибутів. Ще можна підперезати поперек теплою хусткою, можна зробити діток для неї – від немовлят, яких робити ще простіше, до старших).<a href="http://farm2.static.flickr.com/1405/5132975324_076dc64f3c_b.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1405/5132975324_076dc64f3c_b.jpg" alt="" width="154" height="115" /></a> Словом, усе, що пригадаєте, буде у нагоді!\r\nРешта роботи – одяг. Це вже на ваш смак і фантазію. У нас вийшла така ляля\r\n\r\n\r\n<em>Джерело: <a href="http://www.mamynesonechko.in.ua/index.php?option=com_content&task=view&id=280&Itemid=40&limit=1&limitstart=1">Мамине сонечко</a></em>', 'лялька-мотанка  з  тканини  "Проста"', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '385-revision-21', '', '', '2010-11-02 10:38:36', '2010-11-02 08:38:36', '', 385, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=424', 0, 'revision', '', 0),
(13, 2, '2009-12-09 00:33:39', '2009-12-08 22:33:39', '<strong>Львівська область:</strong>\r\nСколівський район:\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=50">"Либохора"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=226">"Ключ"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=237">"Волосянка"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=708" target="_self">"Корчин"</a></li>\r\n</ol>', 'Місця під табори', '', 'publish', 'closed', 'open', '', '%d0%b1%d0%b0%d0%bd%d0%ba%d0%b0-%d0%bc%d1%96%d1%81%d1%8c%d1%86%d1%8c-%d0%b4%d0%bb%d1%8f-%d1%82%d0%b0%d0%b1%d0%be%d1%80%d1%96%d0%b2', '', '', '2010-11-25 01:04:06', '2010-11-24 23:04:06', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=13', 5, 'page', '', 0),
(14, 2, '2009-12-09 00:34:45', '2009-12-08 22:34:45', '<ul>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?page_id=1551">Мандрівки містом</a></li>\r\n	<li>Варто відвідати</li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?page_id=1559">Гірські маршрути</a></li>\r\n	<li>Рівнинні маршрути</li>\r\n	<li>Веломаршрути</li>\r\n	<li>Водні маршрути</li>\r\n	<li>Спелеологічні маршрути</li>\r\n</ul>', 'Мандрівки', '', 'publish', 'closed', 'open', '', '%d0%b1%d0%b0%d0%bd%d0%ba%d0%b0-%d0%bc%d0%b0%d0%bd%d0%b4%d1%80%d1%96%d0%b2%d0%be%d0%ba', '', '', '2011-02-04 23:33:20', '2011-02-04 21:33:20', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=14', 4, 'page', '', 0),
(16, 2, '2009-12-17 22:00:05', '2009-12-17 20:00:05', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам. Тут Ти зможеш знайти багато цінної інформації, котра потрібна для проведення сходин, збірок, здачі проб, таборів та зростання Тебе і Твого юнацтва.\r\n\r\nМетою Пластової банки є накопичення, обмін та поширення методичної літератури та інших корисних речей для пластових виховників.\r\n\r\nЯк це все працює. В банці є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li><strong>"Банка ігор"</strong>. Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li><strong>"Банка гутірок"</strong>. Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li><strong>"Банка місць для таборів"</strong>. Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li><strong>"Банка мандрівок"</strong>. Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li><strong>"Банка майстерок"</strong>. Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n	<li><strong>"Банка вмілостей"</strong>. Перелік всіх вмілостей з матеріалами до кожного пункту кожної вмілості. Покликана покращити ситуацію зі здачею вмілостей юнацтвом.</li>\r\n	<li><strong>"Банка книг"</strong>. Банк книг, котрі безпосередньо чи опосередковано мають відношення до Пласту.</li>\r\n	<li><strong>"Банка проб"</strong>. Перелік проб з розписаними точками до кожної проби. Створена для уніфікації здачі проб юнацтвом, координації дій виховників в здачі проб, обміну інформацією про те хто як приймає проби.</li>\r\n	<li><strong>"Банка статей".</strong> Тут будуть публікуватися корисні статті для виховників.</li>\r\n</ul>\r\nВ кожному розділі вже є певна кількість публікацій. Також кожен з нас може долучитися до наповнення банок. Якщо Ти маєш цінну інформацію котра може стати в нагоді іншим виховникам надсилай її нам. Якщо Ти маєш якісь зауваги або пропозиції щодо певної публікації або розділу - просто напиши пост в відповідному місці.\r\n\r\nДодати свою публікацію можна <a href="http://plastovabanka.org.ua/?page_id=722" target="_self">тут</a>\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%bf%d1%80%d0%be-%d1%81%d0%b0%d0%b9%d1%82', '', '', '2011-01-29 13:19:29', '2011-01-29 11:19:29', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=16', 1, 'page', '', 11),
(847, 2, '2010-12-03 22:00:13', '2010-12-03 20:00:13', '', 'Команда порталу', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '844-revision-2', '', '', '2010-12-03 22:00:13', '2010-12-03 20:00:13', '', 844, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=847', 0, 'revision', '', 0),
(148, 2, '2010-02-09 12:09:45', '2010-02-09 10:09:45', 'ПРО ЩО ЙДЕТЬСЯ\r\n\r\nЗ давен-давна людей розрізняли по уборі й поведінці. Стара приповідка каже: «яким тебе бачать таким тебе пишуть», бо заки людина відчинить губу, її відразу приділяють до певної категорії на підставі зовнішнього вигляду і її поведінки. Очевидно, кожна людина хоче, щоб про неї її приятелі, знайомі, а то і посторонні люди думали прихильно, бо ж від цього буде залежати зразу і на будуче, відношення тих людей до неї.\r\n\r\nНа жаль, багато людей серед нас цього не усвідомлює собі, або не хоче признати. Важко сказати, чия тут вина, чи цілої суспільности в якій ця людина виростає, чи батьків, чи таки даної одиниці? Багато з нас стрічається з некультурною поведінкою на денному порядку, але частіше як ні, нам ніяк звертати людям увагу просто тому, щоб їх не вразити чи засоромити. Не знаю, чи це добре чи зле, але так воно є.\r\n\r\nКУЛЬТУРНА ПОВЕДІНКА\r\n\r\nНа університетах не вчать доброї поведінки, тому досить часто люди з докторатами не знають, як і коли сказати «дякую». Людина виносить добре виховання з хати і якщо має обсерваційний хист доповняє його тим, що бачить в окруженні, в якому живе. Людина, яка бажає, щоб її уважали культурною, спостерігає і засвоює те, що вона думає їй бракує.\r\n\r\nЦя гутірка, яку написав Куба (Ватага Бурлак) є для тих членів Пласту і їх прихильників, які дивляться, але не бачать, і речі, які вони повинні були зауважити і присвоїти, проходять попри них наче мряка у високих горах.\r\n\r\nПластовий ідеолог О. Тисовський, у своїй книжці  «Життя в   Пласті» начеркнув профіль ідеального пластуна в надії, що такий буде «Новий Люд». Здається, що його книжка надто наголошує пластові чесноти і лишає мало місця для чисто людських прикмет і ми сподіємося, що ця гутірка заповнить цю прогалину.\r\n\r\nРЕЧІ ОСНОВНІ\r\n\r\nДякую Прошу Перепрошую\r\n\r\nХто не вживає цих слів в щоденному житті, не може мріяти, щоб його уважали культурною людиною. Але, щоб тебе уважали культурним, вимог є дещо більше і тому в цій гутірці ми стараємось їх начеркнути.\r\n\r\nА що це культурна людина? В першу чергу треба відрізнити культурну від цивілізованої. В нашому розумінні культурна людина, це цивілізована особа плюс, а цей плюс складається з етичних і естетичних прикмет, яких цивілізована людина не конче посідає.\r\n\r\nПРО МОВУ І ГУБУ\r\n\r\nТреба брати під увагу, що вираз лиця і очей впливає на значення ваших слів, а то і зовсім їх зміняє. Це саме відноситься до тону і сили нашого голосу.\r\n\r\nЯк маєш щось мудрого сказати, то говори виразно і помірковано, це значить не кричи, навіть як маєш гарний голос і не спішися, хіба що ловиш останній поїзд.\r\n\r\nВ церкві, театрі і на концертах не розмовляй під час дії, а як мусиш, то шепотом. В товаристві не уживай слів, які можуть вразити присутніх і не перекрикуй співбесідників, але і не шепочи другому на вухо.\r\n\r\nНе зближайся за близько до лиця співбесідника, як маєш «плинну» вимову або несвіжий віддих.\r\n\r\nНе жуй гуми прилюдно, а зубочистку тримай в зубах тільки в товаристві ковбоїв, але навіть там не їж її на десер.\r\n\r\nЯк зіваєш, заслони уста, хіба що конче хочеш похвалитися своїми пльомбами. Язик не є до довбання в зубах, ані до цямкання.\r\n\r\nЯзик показуєш як маєш 5 літ або менше.\r\n\r\nЗА, ПРИ І ПІД СТОЛОМ\r\n\r\nВелику частину нашого життя проводимо при столі в присутності других людей і тому наша поведінка там особливо важлива.\r\n\r\nНа стіл, на якому подають їжу або напитки, не став ніг ані взутих, ані босих, без огляду на якість і ціну взуття і без огляду як недавно ти мив ноги. Не клади теж на стіл:\r\n\r\n-              капелюха, навіть як це Федора чи Панама;\r\n\r\n-              гребеня або щітки до волосся, навіть як маєш чисту голову;\r\n\r\n-             ліктів, коли їж, або думаєш.\r\n\r\nЗа стіл сідаєш тоді, коли господарі тобі скажуть.\r\n\r\nЗа столом не сидиш в шапці чи капелюсі, навіть як ти в корчмі.\r\n\r\nЗа столом не киваєшся на кріслі, навіть як не боїшся, що впадеш.\r\n\r\nЗа столом не горбишся, хіба що маєш сто літ, але і не розлягаєшся як паша в гаремі. Зупи не сьорбай і не дмухай на неї, вона сама вистигне. Не соли страви поки не попробуєш. Починаєш їсти як вже всім подали страву. Як їж, не цямкай і тримай лікті коло себе, а не під носом сусіда.\r\n\r\nНе говори з повною губою, навіть як маєш щось мудрого до сказання.\r\n\r\nНе наголошуй своїх аргументів ані вилками, ані ложкою, ані ножем, навіть як він тупий.\r\n\r\nЯк не можеш покусати ликавого м''яса, не випльовуй його на таріль, а дискретно постав його там вилками.  Помимо ликавого м''яса зроби господині комплімент за її кулінарний хист, але не переборщуй.\r\n\r\nНе чисть зубів при столі, а як мусиш, заслони уста серветкою або відійди від стола.\r\n\r\nНігтів, які все мусять бути бездоганно чисті, не чисть вилками, хіба що ти щойно виліз з шувару або з печери.\r\n\r\nЯк мусиш пчихнути, відверни голову від присутніх, закрий рота хусточкою або серветкою і як пчихнеш, вибачся.\r\n\r\nСерветку, яку господарі подали до стола, постав собі в подолок і не уживай її замість хусточки до носа. Обтирай нею вуса, бороду, але не піт з чола.\r\n\r\nНіколи не причісуй волосся при столі, хіба що їж обід у фризієра.\r\n\r\nПід столом тримай ноги коло себе і не стягай взуття, навіть дискретно і навіть як твої ноги зовсім гарно пахнуть.\r\n\r\nНе штуркай ногою сусідки навіть як вона гарна.\r\n\r\nЯк тобі упаде кусок їдження, піднеси і не старайся підсунути його сусідови.\r\n\r\nНе годуй домашнього пса під столом, навіть як м''яса подали до схочу. А передусім не підпирай на столі голови ліктем, навіть як вона велика і тяжка.\r\n\r\nВ ГОСТИНІ\r\n\r\nМи дуже гостинний народ і ті, що нас гостять роблять всі заходи, щоб нам догодити. Це очевидно вимагає від гостей належного признання під кожним оглядом.\r\n\r\nЯк тебе запросили на обід чи вечерю, подякуй чемно і як прийдеш принеси або квіти, або помадки, а як господарі мають малі діти, якусь забавку.\r\n\r\nНе приводи своєї панни, хіба що вона теж була запрошена.\r\n\r\nНе входи з папіроскою чи файкою в зубах і не вітайся з рукою в кишені.\r\n\r\nНа візиту приходиш в блюзці і в краватці, хіба що господарі зазначили, що це свобідна візита. Навіть як ця візита в городі, не приходи босий, навіть як маєш чисті ноги.\r\n\r\nХоч ти є дуже мудрий, дай нагоду другим дещо сказати.\r\n\r\nЯкщо, це перша формальна візита не розглядайся по хаті, не приглядайся до образів та інших пам''яток.\r\n\r\nПодякуй як встаєш від стола, але не вставай перший, а як мусиш, то вибачся.\r\n\r\nЧемно є подякувати за гостину короткою запискою, але не аж два тижні по візиті.\r\n\r\nЩОДЕННА ОДЕЖА\r\n\r\nКолись жіноча мода йшла з Парижу, а чоловіча з Лондону. Сьогодні обі моди йдуть з усілля і міняються в гряди годи, але деякі норми залишаються без змін. Одяг все мусить бути чистий, випрасований і не сміє тхнути потом.\r\n\r\nШтани носиш на паску або на підтяжках. Шкарпитки повинні бути темнішого кольору як штани. Краватка повинна гармонізуватися з блюзкою і не сміє мати меню з попереднього тижня. Сорочка мусить бути випрасована і чиста. Хусточку до носа носиш в нагрудній кишені блюзки, а як не носиш блюзки, то в задній кишені штанів.\r\n\r\nХустка мусить бути бездоганно чиста і не сміє бути зімнята в кульку.\r\n\r\nВЕЧІРНА ОДЕЖА\r\n\r\nФрак і смокінг, або біла і чорна краватка (метелик), бо до фрака вбирається білу, а до смокінга чорну.\r\n\r\nЯк ти у фраку, не носиш годинника на руці. Вечірнє убрання не носиш рано, ані в полуднє, хіба що граєш в симфонічній орхестрі. Як обстрижешся свіжо і вбираєш фрак, тоді будеш виглядати   як фризієр.\r\n\r\nНавіть як ти не у фраку, не довбаєш в носі!\r\n\r\nНА ВУЛИЦІ\r\n\r\nХоч ти певно додумуєшся, що вулиця не є виключно для твого ужитку, хочу потвердити, що воно дійсно так є.\r\n\r\nІдеш правою стороною, хіба що ти в Англії.\r\n\r\nНе машеруєш з руками в кишенях і не посвистуєш, хіба що йдеш в товаристві Львівських батярів.\r\n\r\nНе плюєш ані на хідник, ані на вулицю, ані під вітер!\r\n\r\nЯк ти в товаристві жінки, або старшої особи, йдеш по її лівій стороні, хіба що на вулиці болото.\r\n\r\nЯк штуркнеш когось, перепроси без огляду чи це була твоя вина, чи ні.\r\n\r\nЯк стрінеш знайомих поздорови, а як вітаєшся, чекай, щоб старший, або як це жінка, перші подали тобі руку.\r\n\r\nЯк знайомиш людей, представляєш мужчину жінці, а молодих старшим, ніколи навпаки.\r\n\r\nНе вітайся з криком і не задержуй прохожих.\r\n\r\nНе подаєш руки в рукавичках, хіба що на дворі є холодно і всі є в рукавичках.\r\n\r\nТЕЛЕФОН\r\n\r\nТелефон, а особливо мобільний, є відносно новий засіб комунікації і тому етика його вживання ще є в стадії розвитку.\r\n\r\nНе дзвониш, навіть до добрих знайомих, перед дев''ятою зранку або по десятій вечора. Як хтось відповість, не питаєш хто він, а відразу кажеш хто ти, але не уживаєш титулів, наприклад: тут інженер або тут пані Галя. Якщо відповідь є на ленті не проси, щоб тобі віддзвонити, навіть як дзвониш зі сусідного села. Подай дату і годину, коли ти дзвонив і скажи, що подзвониш пізніше.\r\n\r\nНе руміґай як розмовляєш і не пчихай, ані не кашляй до слухавки, а як вирветься, вибачся.\r\n\r\nЯкщо до тебе дзвонили, не кінчи розмови, коли тобі вигідно, а чекай поки твій співбесідник це зробить. Якщо в тебе грає радіо або телевізія, стиши голос, твій співбесідник не конче мусить любити «рок енд ролл».\r\n\r\nЯкщо ти є гордим власником мобільного телефону і хочеш, щоб всі це знали, повісь собі його на шию, радше як маєш бавити присутніх своїми любовними чи родинними справами.\r\n\r\nВилучи це «технічне чудо» як ти є в церкві, ресторані, в театрі чи на засіданні або настав на беззвучне дрижання.\r\n\r\nВ ТОВАРИСТВІ ЖІНКИ\r\n\r\nЩе в печерах якось так прийнялося, що жінки заслуговують на особливу увагу мабуть тому, що вони є більше чутливі і фізично делікатні.\r\n\r\nНе вітаєшся з жінкою з папіроскою в зубах, навіть як вона має вуса. Відчиняєш жінці двері і пускаєш її перед собою. В автобусі чи в трамваю відступаєш своє сидженя, навіть як жінка ще не є в тяжі.\r\n\r\nВстаєш з крісла як жінка, не твоя, входить в кімнату або підходить до стола в ресторані. Як жінка сідає до столу підсуваєш їй крісло. Ніколи не вітаєшся з жінкою сидячи, хіба що ти спараліжований і не простягаєш до неї руки перший.\r\n\r\nЯк жінка всідає або висідає з авта відчиняєш жінці двері, а як це завдає тобі забагато труду, то вози жінок фірою.\r\n\r\nПомагаєш жінці убрати плащ або футро.\r\n\r\nВ ГУРТІ\r\n\r\nКожна людина, включно з англійською королевою, поводиться в присутності других людей інакше як на самоті, бо хоче, щоб про неї якнайкраще думали.\r\n\r\nНе вітаєшся з рукою в кишені. Не чіхайся ані в потилицю, ані в голову, ані там.\r\n\r\nЯк тобі припадково відіб''ється, вибачся. Як пчихаєш чи кашляєш, заслони ніс і уста хусточкою, а як не маєш, долонями.\r\n\r\nВ усі ані в носі не довбай, там золота не знайдеш.\r\n\r\nНе обтирай носа рукавом, ані лівим ані правим. Як мусиш видмухати ніс в публичному місці, роби це дискретно і не мельодійно. Вітру не випускай ані голосно ані по тихеньки.\r\n\r\nЯк розмовляєш з кимсь, дивися йому в очі, а не на звізди, хіба що ти астроном, ані на землю, хіба що ти агроном.\r\n\r\nЯк розмовляєш на вулиці, не підпирай ані ліхтарні, ані камениці - вони на тебе не впадуть.\r\n\r\nЛИСТУВАННЯ\r\n\r\nДумки висловлені усно забуваються, думки висловлені на письмі залишаються, часто на все. Тому добре подумай, заки щось напишеш.\r\n\r\nВ першу чергу, в правому горішньому куті, подаєш дату, бо все є та можливість, що твій лист перейде в історію і тому, що дата твого листа буде потрібна особі, до якої ти пишеш. Якщо пишеш в Америці, перше подаєш місяць, потім день і рік. В Україні, перше день, а опісля місяць і рік.\r\n\r\nЯк особа до котрої ти пишеш є тобі близька, починаєш  від «дорогий» або «дорога», а як ні то «шановний/а», або «високоповажаний/а».\r\n\r\nЯкщо звертаєшся через «Ти», то і «Ти» і всі відмінки цього заіменника мусять бути великою буквою. Це саме відноситься, як звертаєшся через «Ви». В англійській мові, мабуть одинокій, «Я» себто «І» пишеться великою буквою.\r\n\r\nЯкщо твій лист є відповіддю на листа, що ти його одержав, зазначи це і подякуй. Закінчуй поздоровленням для особи, до якої пишеш і, якщо годиться, її близьких. До осіб, які тобі далекі закінчуєш більш формально «З поважанням» або «З глибокою пошаною», або «З належною пошаною».\r\n\r\nНе закінчуй утертою фразою «На тому кінчу», бо ж це наглядне.\r\n\r\nЗАКІНЧЕННЯ\r\n\r\nЦя гутірка торкається лиш найбільш буденних моментів в складному житті людини, бо коли б хотів згадати всі можливі ситуації, писав би книги. Нам ніяк це робити і тому закінчуємо універсальною порадою:\r\n\r\nВажним в житті є те, щоб ти, ні зовнішним виглядом, ні своєю поведінкою не відштовхував людей від себе, а навпаки, щоб людям було приємно бути в твойому товаристві\r\n\r\n<em>Дана гутірка є передруком книги «Поведінка» написаної Кубою (Бурлаки) виданої пластовим куренем Ватага Бурлаків в Ню-Йорку 2006 року.</em>', 'гутірка “Поведінка”', '', 'publish', 'open', 'open', '', '148', '', '', '2010-11-12 23:50:16', '2010-11-12 21:50:16', '', 0, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=148', 0, 'post', '', 0),
(43, 2, '2009-12-17 22:43:24', '2009-12-17 20:43:24', 'Пласт – українська скаутська організація. Метою Пласту є сприяти всебічному, патріотичному вихованню та самовихованню української молоді на засадах християнської моралі. Будучи неполітичною і позаконфесійною організацією, Пласт виховує молодь на свідомих, відповідальних і повновартісних громадян місцевої, національної та світової спільноти, провідників суспільства.\r\n\r\nПласт був створений у 1911 році, невдовзі після заснування скаутського руху Робертом Бейден-Пауелом в 1907 р., а вже 12 квітня 1912 року у Львові пластуни склали першу Пластову присягу. Серед засновників організації були д-р. Олександр Тисовський, Петро Франко (син Івана Франка) та Іван Чмола. В основі назви "Пласт" лежить відповідник англійського Scout (розвідник), взятий за прикладом пластунів - козаків-розвідників.\r\n\r\nГербом Пласту є трилиста квітка лілії - символ скаутського руху (відомий як Fleur-de-lis) - та тризуб, сплетені в одну гармонійну цілісність.\r\n\r\nДля досягнення виховних цілей Пласт застосовує власну унікальну методу виховання, основні принципи якої полягають у добровільності членства в організації, вихованні і навчанні через гру та працю, поступовій програмі занять і випробувань, гуртковій системі самоорганізації, заохоченні ініціативи і самоврядування, пізнанні природи і житті серед природи, підтримці спеціальних зацікавлень і здібностей дітей та молоді.\r\n\r\nНа відміну від більшості скаутських організацій світу, де членство завершується із досягненням 25-ліття, членство в Пласті є пожиттєвим. Умовний віковий поділ передбачає 4 вікові категорії: новаки (6-12 років), юнаки (12-18 років), старші пластуни (18-35 років) та пластуні-сеніори (від 35 років). Виховна та адміністративна праця в Пласті здійснюється старшими пластунами та пластунами-сеніорами виключно на волонтерських засадах.\r\n\r\nПласт в Україні об''єднує близько 10 тисяч членів різного віку і таким чином є найбільшою скаутською організацією України. На сьогодні 130 осередків Пласту діють у всіх 24 областях України та Автономній республіці Крим. Пласт активно співпрацює з органами державної влади та громадськими організаціями, реалізуючи різноманітні соціальні та виховні програми.\r\n\r\nПротягом року Пласт в Україні проводить понад 100 виховних таборів різної спеціалізації: спортивні, морські, з повітроплавання, мистецькі, лижні, альпіністичні, археологічні, кінні, екологічні тощо. У таборах пластуни практично закріплюють знання і уміння, здобуті впродовж року на щотижневих заняттях. Серед найбільших заходів, котрі щороку проводяться Пластом на всеукраїнському рівні - інтелектуально-мистецький змаг Орликіада, фестиваль творчості День пластуна, спортивний змаг Спартакіада, передача Вифлеємського вогню місцевим громадам, змагання з пішого мандрівництва "Стежками героїв" та "Осінній рейд". На місцевому рівні осередками Пласту постійно реалізується безліч акцій соціально-культурного та виховного спрямування.\r\n\r\nОкрім України, Пласт офіційно існує у восьми країнах світу: Австралії, Аргентині, Великобританії, Канаді, Німеччині, Польщі, Словаччині та США. Пластові організації із усіх дев''яти країн об''єднані в Конференцію українських пластових організацій, на чолі світового пластового руху стоїть Начальний пластун.\r\n\r\n<span style="font-style: italic">Джерело: </span><em><a href="http://www.plast.org.ua/">Пластовий портал</a></em>', 'гутірка &quot;Про Пласт&quot;', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d0%b4%d0%b8%d1%81%d1%86%d0%b8%d0%bf%d0%bb%d1%96%d0%bd%d0%b0', '', '', '2010-11-12 23:34:05', '2010-11-12 21:34:05', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=43', 0, 'post', '', 0),
(447, 2, '2010-10-17 21:56:19', '2010-10-17 19:56:19', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів і просто пересічним пластунам. Тут Ти зможеш знайти багато цінної інформації, котра потрібна для проведення сходин, збірок, здачі проб, таборів та зростання Тебе і Твого юнацтва.\r\n\r\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li><strong>"Банка ігор"</strong>. Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li><strong>"Банка гутірок"</strong>. Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li><strong>"Банка місць для таборів"</strong>. Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li><strong>"Банка мандрівок"</strong>. Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li><strong>"Банка майстерок"</strong>. Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n	<li><strong>"Банка вмілостей"</strong>. Перелік всіх вмілостей з матеріалами до кожного пункту кожної вмілості. Покликана покращити ситуацію зі здачею вмілостей юнацтвом.</li>\r\n	<li><strong>"Банка книг"</strong>. Банк книг, котрі безпосередньо чи опосередковано мають відношення до Пласту.</li>\r\n</ul>\r\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (<strong>plastovabanka@gmail.com</strong>) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision-11', '', '', '2010-10-17 21:56:19', '2010-10-17 19:56:19', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=447', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(50, 2, '2009-12-17 23:27:31', '2009-12-17 21:27:31', '<p style="text-align: justify;"><strong> 1. Місце розташування:</strong>\r\nПоблизу села Либохора, Сколівського району, Львівської області.\r\nЗ Тухлі рухатися в напрямку Либохори. Пройшовши все село, іти по дорозі до урочища Кляуз. Перед урочищем буде роздоріжжя. Направо - деревяний міст через невелику річку. Треба іти на ліво. Трохи пройшовши маєте дійти до підйому. Піднявшись вгору потрапите на невелику поляну, через яку проходить ваша дорога. Йдучи по дорозі дійдете до річки. Перед річкою потрібно повернути наліво. Трошки піднявшись побачите справа деревяний хрест. Там і є місце призначення.</p>\r\n\r\n<iframe width="425" height="350" frameborder="0" scrolling="no" marginheight="0" marginwidth="0" src="http://maps.google.com.ua/maps/ms?hl=uk&amp;ie=UTF8&amp;t=h&amp;msa=0&amp;msid=210378898848330323135.000495d1cd7e1214d8c4a&amp;ll=48.960384,23.417358&amp;spn=0.312879,0.583649&amp;z=10&amp;output=embed"></iframe><br /><small>Переглянути <a href="http://maps.google.com.ua/maps/ms?hl=uk&amp;ie=UTF8&amp;t=h&amp;msa=0&amp;msid=210378898848330323135.000495d1cd7e1214d8c4a&amp;ll=48.960384,23.417358&amp;spn=0.312879,0.583649&amp;z=10&amp;source=embed" style="color:#0000FF;text-align:left">Либохора</a> на карті більшого розміру</small>\r\n\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 2. Характеристика ґрунтів та рельєфу:</strong>\r\nГрунт з камінням. Копати ями дуже важко. Навіть важко запихати в землю альпенштоки.\r\nРельєф: поляна практично зі всіх сторін обгороджена деревами. Це суттєво обмежує її площу. Проте створює своєрідне відчуття затишку. За вдалого керівництва цілком реально розставити всі потрібні споруди.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 3. Характеристика води:</strong>\r\nПоблизу табору є річки одна більша – придатна для купання, та дві (які впадають в неї) – придатні для того щоб брати воду на кухню.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 4. Інші природні характеристики:</strong>\r\nПоляна добре захищена від вітру\r\nВологість нормальна\r\nЛіс хвойний</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 5. Налагоджені контакти:</strong>\r\nДо найближчого населеного пункту (с.Либохора) 30 хв ходьби. До с. Тухля прилизно 9 км.\r\nКонтактів з якимись структурами не було налагоджено.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 6. Завваги та основні проблеми.</strong>\r\nОсновною проблемою було розташування всіх таборових споруд на місці таборування. Проте як виявилося це цілком реально. Великим куреням на цьому місці стояти буде доволі важко.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 7. Рекомендації щодо таборування на цьому місці.</strong>\r\nЯкщо планується мандрівка, то добре продумати вихід на нормальні маршрути. Всі «виходи» з місця таборування є складно прохідними. Основні гірські дороги завалені буреломами.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong> 8. Фото:</strong></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong><a href="http://farm6.static.flickr.com/5293/5417915205_e2f8034590_z.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="Либохора" src="http://farm6.static.flickr.com/5293/5417915205_e2f8034590_z.jpg" alt="" width="269" height="202" /></a></strong></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://farm6.static.flickr.com/5094/5418519294_1f3b1de0da_z.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="Либохора" src="http://farm6.static.flickr.com/5094/5418519294_1f3b1de0da_z.jpg" alt="" width="269" height="202" /></a></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>автор: Роман Кучкуда</em></p>', 'Місце під табір “Либохора”', '', 'publish', 'open', 'open', '', '50', '', '', '2011-02-05 16:51:27', '2011-02-05 14:51:27', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=50', 0, 'post', '', 4),
(688, 2, '2010-11-24 22:34:22', '2010-11-24 20:34:22', '<strong> 1. Місце розташування:</strong>\r\nПоблизу села Либохора, Сколівського району, Львівської області.\r\nЗ Тухлі рухатися в напрямку Либохори. Пройшовши все село, іти по дорозі до урочища Кляуз. Перед урочищем буде роздоріжжя. Направо - деревяний міст через невелику річку. Треба іти на ліво. Трохи пройшовши маєте дійти до підйому. Піднявшись вгору потрапите на невелику поляну, через яку проходить ваша дорога. Йдучи по дорозі дійдете до річки. Перед річкою потрібно повернути наліво. Трошки піднявшись побачите справа деревяний хрест. Там і є місце призначення.\r\n\r\n<small>Переглянути <a style="color: #0000ff; text-align: left;" href="http://maps.google.com.ua/maps/ms?ie=UTF8&amp;hl=uk&amp;t=h&amp;msa=0&amp;msid=114292559003786211875.000495d1cd7e1214d8c4a&amp;ll=48.87722,23.576832&amp;spn=0.316112,0.583649&amp;z=10&amp;source=embed">Либохора</a> на карті більшого розміру</small>\r\n\r\n<strong> 2. Характеристика ґрунтів та рельєфу:</strong>\r\nГрунт з камінням. Копати ями дуже важко. Навіть важко запихати в землю альпенштоки.\r\nРельєф: поляна практично зі всіх сторін обгороджена деревами. Це суттєво обмежує її площу. Проте створює своєрідне відчуття затишку. За вдалого керівництва цілком реально розставити всі потрібні споруди.\r\n\r\n<strong> 3. Характеристика води:</strong>\r\nПоблизу табору є річки одна більша – придатна для купання, та дві (які впадають в неї) – придатні для того щоб брати воду на кухню.\r\n\r\n<strong> 4. Інші природні характеристики:</strong>\r\nПоляна добре захищена від вітру\r\nВологість нормальна\r\nЛіс хвойний\r\n\r\n<strong> 5. Налагоджені контакти:</strong>\r\nДо найближчого населеного пункту (с.Либохора) 30 хв ходьби. До с. Тухля прилизно 9 км.\r\nКонтактів з якимись структурами не було налагоджено.\r\n\r\n<strong> 6. Завваги та основні проблеми.</strong>\r\nОсновною проблемою було розташування всіх таборових споруд на місці таборування. Проте як виявилося це цілком реально. Великим куреням на цьому місці стояти буде доволі важко.\r\n\r\n<strong> 7. Рекомендації щодо таборування на цьому місці.</strong>\r\nЯкщо планується мандрівка, то добре продумати вихід на нормальні маршрути. Всі «виходи» з місця таборування є складно прохідними. Основні гірські дороги завалені буреломами.\r\n\r\n<strong> 8. Фото:</strong>\r\n<a href="http://lh5.ggpht.com/_Yo0l-W_Bal0/SyqhV_q7VHI/AAAAAAAAAKw/DrxtdPmzbew/s640/IMG_6818.JPG" target="_blank"><img class="alignnone" title="місце1" src="http://lh5.ggpht.com/_Yo0l-W_Bal0/SyqhV_q7VHI/AAAAAAAAAKw/DrxtdPmzbew/s640/IMG_6818.JPG" alt="" width="230" height="173" /></a>\r\n<a href="http://lh6.ggpht.com/_Yo0l-W_Bal0/SyqhWiahsHI/AAAAAAAAAK0/3GSlQ3HBd1o/s640/IMG_7096.JPG" target="_blank"><img class="align=centr" title="місце2" src="http://lh6.ggpht.com/_Yo0l-W_Bal0/SyqhWiahsHI/AAAAAAAAAK0/3GSlQ3HBd1o/s640/IMG_7096.JPG" alt="" width="230" height="173" /></a>\r\n\r\n<em>автор: Роман Кучкуда</em>', 'місце під табір "Либохора"', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '50-revision-10', '', '', '2010-11-24 22:34:22', '2010-11-24 20:34:22', '', 50, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=688', 0, 'revision', '', 0),
(56, 2, '2009-12-17 23:58:59', '2009-12-17 21:58:59', 'Маршрут<strong> <em>Гребенів - Лопата - Зелемінь -          хр. Магури - хр. Магія -Писана криниця - Славськ.</em></strong>\r\n\r\nП''ятниця вечір 19:45 - з приміського вокзалу їде чарівна електруха Львів          - Трускавець. Їдемо до славного міста Стрия. Там пересідаємо на Стрий          - Лавочне. За час пересадки в Стрию на привокзалці можна докупити необхідні          продукти, які забули у Львові. І десь в 23:00 ми на старті в селі Гребенів.\r\nЩоб вийти на початок маршруту нам необхідно пройти через село по трасі          в напрямку Тухлі.\r\nПо лівій стороні при виході з села стоїть 2 поверховий бар (на карті №1),          біля нього йде дорога, нам по ній в гору. Вона трохи йде вуличкою села.          З правого боку тече потічок. В кінці хат шлагбаум. Йдемо ще по дорозі          хв. 10 - 15. Дорога поступово зближується з річкою. На протилежній стороні          річки з''являється просвіт - колишня вирубка. Треба переправитись через          річку і по дорозі на вирубку піднятись на хребет це десь 15 - 20хв. По          хребту йде чітко виділена дорога - стежка. Вершину перед Лопатою бажано          траверсувати. Правий траверс. Здається що він за дуже падає донизу. Але          без паніки. Після виходу з травесу перед вами вогні Сколе та Стрия. Лопата,          на ній стоїть залізний хрест. І залізна плита з написами. Ще 5 хв. Спуску          в сторону Зелеміня - місця для наметів справа по хребту, вода зліва. Дрова          всюди. Орієнтовно 2-3 година ночі. Тре спати. (на карті №2)\r\nДень другий треба вийти десь в 9-10 взимку в 10-11 влітку. Швидко пробігаємо          хребет до кінця.\r\nВін відвертає направо ми за ним. Там існує чітка перемичка між хребтами.          При підйомі бажано брати трохи вправо. На вершині горки - деревяний стовбчик          (на карті №4). Ще 10 м вправо і дорога яка спускається в сторону Либохори.          Дорога виводить нас під високовольтку. Не раджу спускатись по під дротами,          оскільки метрів за 30 вліво є нормальна дорога донизу. Якщо це зима то          в цей час починає темніти . Внизу також є чудовий ельник де можна поставити          намет.(на карті №5). Потім по добрій викатаній дорозі, що веде в Либохору          проходимо метрів з 150 вправо. Виходимо до кінця села, переходимо вниз          повертаємо наліво, по такій же добре прокатаній дорозі, проходимо так          само метрів зі 150 і по праву сторону вверх починає підніматись дорога.          По ній виходимо на хребет, на якому стоять сумнозвісні Либохорські курні          хатки - пристаніще наркоманів, алкоголіків та матрасів. (на карті №6),          повертаємо наліво і йдем по дорозі по хребту докі вона не буде впиратись          в газопровід. Його не видно він під землею, але чітка смуга вирубки, шириною          з 10 метрів, яка чітко йде наверх його видає. Піднімаєтесь по цій вирубці          на сам верх. Там колись була підстанція, так що не лякайтесь купі дротів,          металу. Йдемо далі догори. Десь по праву сторону буде перемичка. Її треба          трохи пошукати. Справа в тому що там колись хотіли щось робити, і взовш          всієї перемички йде рів. Після перевички дороги на хребет нема, треба          просто йти догори. По хребту йде стежка, по ній наліво доки не вийдемо          на полонини (на карті №7). З них класно видно початок Горган, та Бескиди.          Писана Криниця, здається до неї рукою подати. Літом бажано дійти до цього          місця і тут заночувати.\r\nПотім досить простий спуск в Рожанку. В селі переходимо річку і піднімаємось          на Писану Криницю(на карті №8). З неї в Славсько.\r\nА потім додому.\r\nP.S. Маршрут має такі переваги, що в любий час можна його переробити.\r\n1. Проспали перший день до 12.00 :) Тоді на перемичці (на карті №3 ) йдемо          на право виходимо на хребет Ключа і матраснічаємо. Потім спуск в Сколе.\r\n2. Проспали перший день до 14.00 Ж:) Тоді Відразу з Лопати спускаємось          в Сколе.\r\n3. При першому ж підйомі на другий день відчуваємо що щось не то. З п.          (на карті №4) починаємо йти направо. Матраснічаємо біля Кіндрата. Спускаємось          в Тухлю.\r\n4. Якщо переночували в п.5 і проспали можна вийти в Либохору.\r\n5. Якщо переночували в п.5 і не встигаєте на Писану то в Рожанці берете          автостопом транспорт і в Славське.\r\n\r\n<a href="http://farm3.static.flickr.com/2754/4246159806_6868dac05e_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="маршрут" src="http://farm3.static.flickr.com/2754/4246159806_6868dac05e_o.jpg" alt="" width="130" height="268" /></a>\r\n\r\nмаршрут взятий з сайту www.karpaty.com.ua', 'Маршрут Гребенів – Лопата – Зелемінь – хр. Магури – хр. Магія -Писана криниця – Славськ', '', 'publish', 'open', 'open', '', '56', '', '', '2011-02-04 23:31:51', '2011-02-04 21:31:51', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=56', 0, 'post', '', 2),
(61, 2, '2009-12-18 00:12:25', '2009-12-17 22:12:25', '<p style="text-align: justify;"><strong>Опис</strong></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://farm6.static.flickr.com/5019/5419194472_b82548da64_b.jpg" target="_blank"><img class="alignright" style="margin: 5px;" title="Пікуй" src="http://farm6.static.flickr.com/5019/5419194472_b82548da64_b.jpg" alt="" width="270" height="203" /></a></p>\r\n<p style="text-align: justify;">Одна з вершин Вододільного хребта, у межах Стрийсько-Санської верховини, найвища точка Львівської області. Лежить на пд.-сх. окраїні Буковецької полонини. Поверхня конусоподібна, асиметрична: пд.-зх. схил крутий, пн.-сх. – пологий. Пікуй є вододілом між басейнами річок Стрию і Латориці. Складається з флішу. Вкритий буковим лісом. На схилах – заказник державного значення Пікуй. Район зимового та літнього туризму <em>(Географічна енциклопедія України)</em>.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Вигляд з різних боків</strong>\r\nЗ вершини відкриваються чудові краєвиди. На сх. серед відомих вершин видніється Тростян, Високий Верх, на пд.-сх. Боржава велично розставила свої найбільші вершини Великий Верх та Стій, на пд.-зх. великим платом здіймається г. Полонина Рівна і майже поруч г. Гостра Гора. А на пн.-зх. простягується хребет Буковецька полонина, який за Ужоцьким перевалом продовжується на території Польщі, де видніється вершина Тарниця.\r\nНа пн.-сх. простяглося село Біласовиця, за ним видно автомагістраль, яка піднімається на перевал. По інший бік хребта, з пд. та пд.-зх. боку видно смт. Жденієво та село Щербовець. Саме з цього боку схили гори дуже стрімкі, а при вершині ще й скелясті.\r\nСама вершина є досить вузькою, в її центрі стоїть кам''яний тур.\r\nНе менш цікавим є споглядання вершини збоку. Найбільш вражаючим є вигляд з перевалу від Воловця до с.Верхні Ворота. З цього місця вершину видно в профіль, і виглядає вона як вузький гостроверхий пік. Можливо від того і назва Пік-уй. :)</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Маршрути добирання</strong>\r\nЄ декілька маршрутів добирання, розглянемо тут найзручніші: а) вихід із с.Біласовиця;  б) вихід із с.Щербовець.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">а) Вихід із с.Біласовиця. Доїхати в Біласовицю можна лише    автотранспортом. Йдуть рейсові автобуси (в дужках вказано приблизний час прибуття    в Біласовицю) Луцьк-Ужгород(3:10), Львів-Виноградово(15:15), Івано-Франківськ-Ужгород(16:30),    Ужгород-Івано-Франківськ(13:00), Ужгород-Луцьк(14:00). Також можна і залізничним    транспортом з пересадками. Найоптимальніші маршрути – зранку виїхати потягом    зі Львова на Воловець, там одразу пересісти на автобус, що йде через с.Нижні    Ворота. В останньому пересадка на один з автобусів Ужгород-Івано-Франківськ    або Ужгород-Луцьк.\r\nВ Біласовиці йдемо від траси на зх. через село. Прямо перед нами – Пікуй. Перед руїнами старої ферми, через потічок переходить стежка. Можна йти нею (маршрут №2,3), а можна йти далі в кінець села (маршрут №1). В будь-якому випадку дотримуватися напрямку на зх. Звідси вже всі дороги в цьому напрямку ведуть до вершини.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">б) Вихід із с.Щербовець. Добратися в Щербовець важче. Найпростіше    – зранку виїхати потягом зі Львова на Воловець, там пересісти на автобус Міжгір''я-Мукачево.    Виходимо в с.Підполоззя. Автобус їде далі прямо, а нам направо в напрямку смт.Жденієво.\r\nВід місця висадки з автобуса до дальньої окраїни Жденієво (турбаза "Форель") біля 6 км. А звідтам через с.Збини до Щербовця ще біля 4 км. По дорозі, після центру Жденієво, справа на деякий час відкриється вигляд на вершину Пікуя. І майже весь час попереду видно вершину г.Гостра. Перед початком с.Збини наліво відходить дорога. То є одна з непоганих доріг, якою можна дійти до водоспаду Воєводин, і відповідно до Полонини Рівної (маршрут №6). Але в квітні 2003 за 2 км від цього роздоріжжя розпочалося будівництво чи то турбази для "Динамо", чи дачі для Медведчука. Напевно цю дорогу до водоспаду прикриють, no passaran!\r\nСело Збини дуже маленьке. Дещо далі, після його закінчення, направо через ліс буде звертати дорога до с.Щербовець. Нею дістаємося до села. Звідси уже весь час перед нами попереду буде видно хребет і власне сам Пікуй. Проходимо село. За останньою хатою перетинаємо потік і йдемо польовою дорогою, яка спершу веде в напрямку хребта через ліс, а потім звертає дещо праворуч і піднімається догори (маршрут №4). Десь через 2-3 км від окраїни Щербовця дорога виходить на невеличку галявинку. Тут вона роздвоюється. Одна стежка йде прямо через галявину, а інша наліво до лісу. Нам наліво і уже весь час догори. Стежка виводить на хребет, а звідтам на вершину вже 5 хв ходьби.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Найзручніші місця ночівель</strong>\r\nКоротко опишу місця ночівель в залежності від місця виходу на вершину. При виході із с.Біласовиця найкраще заночувати в таких місцях. На карті позначено №9. Тут, на маршруті №2, при переході кладкою через потік буде зручне місце для розкладання намету, вода поруч, дрова в лісі. Трішки далі від цього місця наша дорога йде далі догори, а наліво до потічка спускається стежка, яка далі йде географічно правим берегом потоку. Тут починається додатковий варіант 2 маршруту – маршрут №3. Стежка далі йде лісом, і вже майже на його окраїні виходить до джерела вищезгаданого потоку. На карті позначено №10. Тут можна поповнювати запаси води, а розкладати намет краще вже вище, за лісом, там починаються полонини.\r\nПри виході зі Щербовця краще заночувати в місці, позначеному №11. Це по дорозі до вищезгаданої галявинки, там буде невеликий рівний майданчик, дуже близько потічок. Можна гарно розкласти намет для ночівлі.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Сусідні цікаві об''єкти</strong>\r\nВід Пікуя можна дістатися на г.Гостра Гора через с.Щербовець і с.Пашковець (маршрут №5). Також можна дійти до водоспаду Воєводин (на карті позначено №12) і на г.Полонина Рівна через вищезгадану дорогу із с.Збини, або через с.Пашковець і г.Гостра (маршрут №7). З Пікуя можна продовжити шлях по хребту Буковецька полонина (маршрут №8) до перевалу Руський Путь, або й далі – до Ужоцького перевалу.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://www.karpaty.com.ua/pages/marshruty/opysy/pikuj/map2_1.jpg"></a></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="маршрут" src="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" alt="" width="433" height="220" /></a></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Джерело: <a href="http://www.karpaty.com.ua">www.karpaty.com.ua</a></em></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>автор: <a href="http://www.karpaty.com.ua/?chapter=club&amp;item=34"><span>Микола Стражніков</span></a></em></p>', 'Маршрути на г. Пікуй (1405 м)', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%bc%d0%b0%d1%80%d1%88%d1%80%d1%83%d1%82%d0%b8-%d0%bd%d0%b0-%d0%bf%d1%96%d0%ba%d1%83%d0%b9-1405-%d0%bc', '', '', '2011-02-05 20:26:04', '2011-02-05 18:26:04', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=61', 0, 'post', '', 0),
(1562, 2, '2011-02-04 23:29:46', '2011-02-04 21:29:46', '<div>\r\n\r\n<strong> </strong>\r\n\r\n</div>\r\n<div>1. Опис.</div>\r\nОдна з вершин Вододільного хребта, у межах Стрийсько-Санської верховини, найвища точка Львівської області. Лежить на пд.-сх. окраїні Буковецької полонини. Поверхня конусоподібна, асиметрична: пд.-зх. схил крутий, пн.-сх. – пологий. Пікуй є вододілом між басейнами річок Стрию і Латориці. Складається з флішу. Вкритий буковим лісом. На схилах – заказник державного значення Пікуй. Район зимового та літнього туризму. /Географічна енциклопедія України/\r\n\r\n<a name="N2"></a>\r\n<div>2. Вигляд з різних боків.</div>\r\nЗ вершини відкриваються чудові краєвиди. На сх. серед відомих вершин видніється Тростян, Високий Верх, на пд.-сх. Боржава велично розставила свої найбільші вершини Великий Верх та Стій, на пд.-зх. великим платом здіймається г.Полонина Рівна і майже поруч г.Гостра Гора. А на пн.-зх. простягується хребет Буковецька полонина, який за Ужоцьким перевалом продовжується на території Польщі, де видніється вершина Тарниця.\r\n\r\nНа пн.-сх. простяглося село Біласовиця, за ним видно автомагістраль, яка піднімається на перевал. По інший бік хребта, з пд. та пд.-зх. боку видно смт. Жденієво та село Щербовець. Саме з цього боку схили гори дуже стрімкі, а при вершині ще й скелясті.\r\n\r\nСама вершина є досить вузькою, в її центрі стоїть кам''яний тур.\r\n\r\nНе менш цікавим є споглядання вершини збоку. Найбільш вражаючим є вигляд з перевалу від Воловця до с.Верхні Ворота. З цього місця вершину видно в профіль, і виглядає вона як вузький гостроверхий пік. Можливо від того і назва Пік-уй. :)\r\n\r\n<a name="N3"></a>\r\n<div>3. Маршрути добирання.</div>\r\nЄ декілька маршрутів добирання, розглянемо тут найзручніші: а) вихід із с.Біласовиця;  б) вихід із с.Щербовець.\r\n\r\nа) Вихід із с.Біласовиця. Доїхати в Біласовицю можна лише    автотранспортом. Йдуть рейсові автобуси (в дужках вказано приблизний час прибуття    в Біласовицю) Луцьк-Ужгород(3:10), Львів-Виноградово(15:15), Івано-Франківськ-Ужгород(16:30),    Ужгород-Івано-Франківськ(13:00), Ужгород-Луцьк(14:00). Також можна і залізничним    транспортом з пересадками. Найоптимальніші маршрути – зранку виїхати потягом    зі Львова на Воловець, там одразу пересісти на автобус, що йде через с.Нижні    Ворота. В останньому пересадка на один з автобусів Ужгород-Івано-Франківськ    або Ужгород-Луцьк.\r\n\r\nВ Біласовиці йдемо від траси на зх. через село. Прямо перед нами – Пікуй. Перед руїнами старої ферми, через потічок переходить стежка. Можна йти нею (маршрут №2,3), а можна йти далі в кінець села (маршрут №1). В будь-якому випадку дотримуватися напрямку на зх. Звідси вже всі дороги в цьому напрямку ведуть до вершини.\r\n\r\nб) Вихід із с.Щербовець. Добратися в Щербовець важче. Найпростіше    – зранку виїхати потягом зі Львова на Воловець, там пересісти на автобус Міжгір''я-Мукачево.    Виходимо в с.Підполоззя. Автобус їде далі прямо, а нам направо в напрямку смт.Жденієво.\r\n\r\nВід місця висадки з автобуса до дальньої окраїни Жденієво (турбаза "Форель") біля 6 км. А звідтам через с.Збини до Щербовця ще біля 4 км. По дорозі, після центру Жденієво, справа на деякий час відкриється вигляд на вершину Пікуя. І майже весь час попереду видно вершину г.Гостра. Перед початком с.Збини наліво відходить дорога. То є одна з непоганих доріг, якою можна дійти до водоспаду Воєводин, і відповідно до Полонини Рівної (маршрут №6). Але в квітні 2003 за 2 км від цього роздоріжжя розпочалося будівництво чи то турбази для "Динамо", чи дачі для Медведчука. Напевно цю дорогу до водоспаду прикриють, no passaran!\r\n\r\nСело Збини дуже маленьке. Дещо далі, після його закінчення, направо через ліс буде звертати дорога до с.Щербовець. Нею дістаємося до села. Звідси уже весь час перед нами попереду буде видно хребет і власне сам Пікуй. Проходимо село. За останньою хатою перетинаємо потік і йдемо польовою дорогою, яка спершу веде в напрямку хребта через ліс, а потім звертає дещо праворуч і піднімається догори (маршрут №4). Десь через 2-3 км від окраїни Щербовця дорога виходить на невеличку галявинку. Тут вона роздвоюється. Одна стежка йде прямо через галявину, а інша наліво до лісу. Нам наліво і уже весь час догори. Стежка виводить на хребет, а звідтам на вершину вже 5 хв ходьби.\r\n\r\n<a name="N4"></a>\r\n<div>4. Найзручніші місця ночівель.</div>\r\nКоротко опишу місця ночівель в залежності від місця виходу на вершину. При виході із с.Біласовиця найкраще заночувати в таких місцях. На карті позначено №9. Тут, на маршруті №2, при переході кладкою через потік буде зручне місце для розкладання намету, вода поруч, дрова в лісі. Трішки далі від цього місця наша дорога йде далі догори, а наліво до потічка спускається стежка, яка далі йде географічно правим берегом потоку. Тут починається додатковий варіант 2 маршруту – маршрут №3. Стежка далі йде лісом, і вже майже на його окраїні виходить до джерела вищезгаданого потоку. На карті позначено №10. Тут можна поповнювати запаси води, а розкладати намет краще вже вище, за лісом, там починаються полонини.\r\n\r\nПри виході зі Щербовця краще заночувати в місці, позначеному №11. Це по дорозі до вищезгаданої галявинки, там буде невеликий рівний майданчик, дуже близько потічок. Можна гарно розкласти намет для ночівлі.\r\n\r\n<a name="N5"></a>\r\n<div>5. Сусідні цікаві об''єкти.</div>\r\nВід Пікуя можна дістатися на г.Гостра Гора через с.Щербовець і с.Пашковець (маршрут №5). Також можна дійти до водоспаду Воєводин (на карті позначено №12) і на г.Полонина Рівна через вищезгадану дорогу із с.Збини, або через с.Пашковець і г.Гостра (маршрут №7). З Пікуя можна продовжити шлях по хребту Буковецька полонина (маршрут №8) до перевалу Руський Путь, або й далі – до Ужоцького перевалу.\r\n\r\n<a href="http://www.karpaty.com.ua/pages/marshruty/opysy/pikuj/map2_1.jpg"></a>\r\n\r\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="маршрут" src="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" alt="" width="433" height="220" /></a>\r\n\r\n<em>Джерело: <a href="http://www.karpaty.com.ua">www.karpaty.com.ua</a></em>\r\n\r\n<em>автор: <a href="http://www.karpaty.com.ua/?chapter=club&amp;item=34"><span>Микола Стражніков</span></a></em>', 'Маршрути на г. Пікуй (1405 м)', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '61-revision-4', '', '', '2011-02-04 23:29:46', '2011-02-04 21:29:46', '', 61, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=1562', 0, 'revision', '', 0),
(74, 2, '2009-12-18 00:29:41', '2009-12-17 22:29:41', '<p style="text-align: justify;"><strong>Мета гри.</strong> Вдосконалення спритності, пильності та орієнтування на місцевості.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Терен гри. </strong>Простір кількох квадратових кіло метрів, мусить мати багато природних схованок (гайків, хащів, ровів, ям).</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Необхідні матеріали.</strong></p>\r\n\r\n<ul>\r\n	<li>Мапи місцевості;</li>\r\n	<li>Пов''язки різного кольору для команд.</li>\r\n</ul>\r\n<strong> </strong>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Правила гри. </strong>Розвідувачі доносять, що в лісі, в точно визначенім терені, сховалась група ворожих партизанів кількістю 5-7 людей.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Курінь одержує доручення виловити їх. Провідник вправи розділяє своїх на менші відділи, кожному відді­лові доручає перешукати визначений відтинок терену, забезпечуючи його мапою, шкіцом з напрямними ку­тами маршу або іншими деталями, як час вимаршу, особли­ві доручення тощо.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">З усіх боків одночасно починається наступ, пер­стень облави затіснюється.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Всі учасники гри одягнені однаково, особливих від­знак не мають, одначе кожен член одної і другої сторо­ни носить на рукаві нитку кольору своєї групи. Взя­тому в полон або "вбитому" учасникові гри зривають нитку, і він випадає з гри. Його відводять на умовлене місце.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Члени облави порозуміваються між собою при­йнятим гаслом. Зов і відзов слід вимінювати з близької віддалі, щоб не підслухали його противники, бо тоді легко могтимуть прослизнутися поміж чатами облави.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Партизани є добрі й проворні розвідувачі. Вони вміють добре ховатися, непомітно просмикнутися, ста­раються використати кожну тактичну помилку облави, бо знають, що на кожний оклик "стій", звернений в їх бік, мусить кожний учасник стати. Утікати, обдурювати, мовляв, "я свій, чого чепляєшся" — не вільно, бо мож­на цим пошкодити своїм і знищити цілу вправу.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Вправа може тільки тоді добре вдатися, коли буде збережена між учасниками вправи глибока тиша, щоб навіть птиці не сполохати. Це стосується взагалі всіх польових ігор.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Виграє облава, якщо переловить усіх партизанів або якщо тільки один втече від неї. У кожному іншому випадку виграють партизани.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">За зловлення провідника партизанів 4 пункти, за зловлення звичайного партизана 2 пункти.</p>\r\n<p style="text-align: justify;">Кожний партизан, що висмикнувся, виграє 3 пункти.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Джерело: </strong><em>Олександр Тисовський. Життя в Пласті. Торонто-Дітройт, 1961. С. 63, 502-506.</em></p>', 'Гра "Облава"', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d1%82%d0%b5%d1%80%d0%b5%d0%bd%d0%be%d0%b2%d0%b0-%d0%b3%d1%80%d0%b0-%d0%be%d0%b1%d0%bb%d0%b0%d0%b2%d0%b0', '', '', '2010-11-16 01:02:51', '2010-11-15 23:02:51', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=74', 0, 'post', '', 3),
(86, 2, '2009-12-18 23:31:06', '2009-12-18 21:31:06', 'Листівки\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=325">витинанка "Весняна сніжинка"</a></li>\r\n</ol>\r\nПисанки\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=360">писанка "Проста"</a></li>\r\n</ol>\r\nОрігамі\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=764">Квіти</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=773">Песик</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=776">Котик</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=780">Лисичка</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=922">Ангел</a></li>\r\n</ol>\r\nІнше\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=385" target="_self">майстерка "Лялька-мотанка  з  тканини"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=944">Ангел</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=1030">Снігова куля</a></li>\r\n</ol>', 'Майстерки', '', 'publish', 'closed', 'open', '', '%d0%b1%d0%b0%d0%bd%d0%ba%d0%b0-%d0%bc%d0%b0%d0%b9%d1%81%d1%82%d0%b5%d1%80%d0%be%d0%ba', '', '', '2010-12-27 15:28:37', '2010-12-27 13:28:37', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?page_id=86', 7, 'page', '', 0),
(434, 5, '2010-11-03 20:42:48', '2010-11-03 18:42:48', 'Теренові ігри:\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=74">Теренова гра "Облава"</a></li>\r\n	</ol>\r\nРухливі ігри :', 'Ігри', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '12-revision-6', '', '', '2010-11-03 20:42:48', '2010-11-03 18:42:48', '', 12, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=434', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(435, 2, '2009-12-18 00:12:25', '2009-12-17 22:12:25', '<div>\n\n<strong> </strong></div>\n<div>1. Опис.</div>\n<p align="justify">Одна з вершин Вододільного хребта, у межах Стрийсько-Санської верховини, найвища точка Львівської області. Лежить на пд.-сх. окраїні Буковецької полонини. Поверхня конусоподібна, асиметрична: пд.-зх. схил крутий, пн.-сх. – пологий. Пікуй є вододілом між басейнами річок Стрию і Латориці. Складається з флішу. Вкритий буковим лісом. На схилах – заказник державного значення Пікуй. Район зимового та літнього туризму. /Географічна енциклопедія України/</p>\n\n<a name="N2"></a>\n<div>2. Вигляд з різних боків.</div>\n<p align="justify">З вершини відкриваються чудові краєвиди. На сх. серед відомих вершин видніється Тростян, Високий Верх, на пд.-сх. Боржава велично розставила свої найбільші вершини Великий Верх та Стій, на пд.-зх. великим платом здіймається г.Полонина Рівна і майже поруч г.Гостра Гора. А на пн.-зх. простягується хребет Буковецька полонина, який за Ужоцьким перевалом продовжується на території Польщі, де видніється вершина Тарниця.</p>\n<p align="justify">На пн.-сх. простяглося село Біласовиця, за ним видно автомагістраль, яка піднімається на перевал. По інший бік хребта, з пд. та пд.-зх. боку видно смт. Жденієво та село Щербовець. Саме з цього боку схили гори дуже стрімкі, а при вершині ще й скелясті.</p>\n<p align="justify">Сама вершина є досить вузькою, в її центрі стоїть кам''яний тур.</p>\n<p align="justify">Не менш цікавим є споглядання вершини збоку. Найбільш вражаючим є вигляд з перевалу від Воловця до с.Верхні Ворота. З цього місця вершину видно в профіль, і виглядає вона як вузький гостроверхий пік. Можливо від того і назва Пік-уй. :)</p>\n\n<a name="N3"></a>\n<div>3. Маршрути добирання.</div>\nЄ декілька маршрутів добирання, розглянемо тут найзручніші: а) вихід із с.Біласовиця;  б) вихід із с.Щербовець.\n<p align="justify">а) Вихід із с.Біласовиця. Доїхати в Біласовицю можна лише    автотранспортом. Йдуть рейсові автобуси (в дужках вказано приблизний час прибуття    в Біласовицю) Луцьк-Ужгород(3:10), Львів-Виноградово(15:15), Івано-Франківськ-Ужгород(16:30),    Ужгород-Івано-Франківськ(13:00), Ужгород-Луцьк(14:00). Також можна і залізничним    транспортом з пересадками. Найоптимальніші маршрути – зранку виїхати потягом    зі Львова на Воловець, там одразу пересісти на автобус, що йде через с.Нижні    Ворота. В останньому пересадка на один з автобусів Ужгород-Івано-Франківськ    або Ужгород-Луцьк.</p>\n<p align="justify">В Біласовиці йдемо від траси на зх. через село. Прямо перед нами – Пікуй. Перед руїнами старої ферми, через потічок переходить стежка. Можна йти нею (маршрут №2,3), а можна йти далі в кінець села (маршрут №1). В будь-якому випадку дотримуватися напрямку на зх. Звідси вже всі дороги в цьому напрямку ведуть до вершини.</p>\n<p align="justify">б) Вихід із с.Щербовець. Добратися в Щербовець важче. Найпростіше    – зранку виїхати потягом зі Львова на Воловець, там пересісти на автобус Міжгір''я-Мукачево.    Виходимо в с.Підполоззя. Автобус їде далі прямо, а нам направо в напрямку смт.Жденієво.</p>\n<p align="justify">Від місця висадки з автобуса до дальньої окраїни Жденієво (турбаза "Форель") біля 6 км. А звідтам через с.Збини до Щербовця ще біля 4 км. По дорозі, після центру Жденієво, справа на деякий час відкриється вигляд на вершину Пікуя. І майже весь час попереду видно вершину г.Гостра. Перед початком с.Збини наліво відходить дорога. То є одна з непоганих доріг, якою можна дійти до водоспаду Воєводин, і відповідно до Полонини Рівної (маршрут №6). Але в квітні 2003 за 2 км від цього роздоріжжя розпочалося будівництво чи то турбази для "Динамо", чи дачі для Медведчука. Напевно цю дорогу до водоспаду прикриють, no passaran!</p>\n<p align="justify">Село Збини дуже маленьке. Дещо далі, після його закінчення, направо через ліс буде звертати дорога до с.Щербовець. Нею дістаємося до села. Звідси уже весь час перед нами попереду буде видно хребет і власне сам Пікуй. Проходимо село. За останньою хатою перетинаємо потік і йдемо польовою дорогою, яка спершу веде в напрямку хребта через ліс, а потім звертає дещо праворуч і піднімається догори (маршрут №4). Десь через 2-3 км від окраїни Щербовця дорога виходить на невеличку галявинку. Тут вона роздвоюється. Одна стежка йде прямо через галявину, а інша наліво до лісу. Нам наліво і уже весь час догори. Стежка виводить на хребет, а звідтам на вершину вже 5 хв ходьби.</p>\n\n<a name="N4"></a>\n<div>4. Найзручніші місця ночівель.</div>\n<p align="justify">Коротко опишу місця ночівель в залежності від місця виходу на вершину. При виході із с.Біласовиця найкраще заночувати в таких місцях. На карті позначено №9. Тут, на маршруті №2, при переході кладкою через потік буде зручне місце для розкладання намету, вода поруч, дрова в лісі. Трішки далі від цього місця наша дорога йде далі догори, а наліво до потічка спускається стежка, яка далі йде географічно правим берегом потоку. Тут починається додатковий варіант 2 маршруту – маршрут №3. Стежка далі йде лісом, і вже майже на його окраїні виходить до джерела вищезгаданого потоку. На карті позначено №10. Тут можна поповнювати запаси води, а розкладати намет краще вже вище, за лісом, там починаються полонини.</p>\n<p align="justify">При виході зі Щербовця краще заночувати в місці, позначеному №11. Це по дорозі до вищезгаданої галявинки, там буде невеликий рівний майданчик, дуже близько потічок. Можна гарно розкласти намет для ночівлі.</p>\n\n<a name="N5"></a>\n<div>5. Сусідні цікаві об''єкти.</div>\n<p align="justify">Від Пікуя можна дістатися на г.Гостра Гора через с.Щербовець і с.Пашковець (маршрут №5). Також можна дійти до водоспаду Воєводин (на карті позначено №12) і на г.Полонина Рівна через вищезгадану дорогу із с.Збини, або через с.Пашковець і г.Гостра (маршрут №7). З Пікуя можна продовжити шлях по хребту Буковецька полонина (маршрут №8) до перевалу Руський Путь, або й далі – до Ужоцького перевалу.</p>\n<p align="justify"><a href="http://www.karpaty.com.ua/pages/marshruty/opysy/pikuj/map2_1.jpg"></a></p>\n<p align="justify"><a href="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="маршрут" src="http://farm5.static.flickr.com/4038/4246178644_a337da4f12_o.jpg" alt="" width="433" height="220" /></a></p>\n<p align="justify"><em>Джерело: <a href="http://www.karpaty.com.ua">www.karpaty.com.ua</a></em></p>\n<p align="justify"><em>автор: <a href="http://www.karpaty.com.ua/?chapter=club&amp;item=34"><span>Микола Стражніков</span></a></em></p>', 'маршрути на Пікуй (1405 м)', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '61-revision', '', '', '2009-12-18 00:12:25', '2009-12-17 22:12:25', '', 61, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=435', 0, 'revision', '', 0),
(92, 2, '2009-12-25 02:12:11', '2009-12-25 00:12:11', '<strong>1. Вступ. </strong>\nЩо таке природознавство? І для чого його вивчають? Це розділ пластування який вивчає усе живе, що нас оточує: дерева, кущі, гриби, тварини. Ціль цих гутірок ознайомити вас з рослинами та тваринами України, їх межами існування та практичного використання для людини в різних ситуаціях.Наприклад: які рослини можна їсти і як їх готувати, які тварини можна їсти і як їх можна вистежити, які є рослини та тварини яких треба остерігатися?\nА також ми повинні знати які є природні зони в Україні і під впливом чого вони сформувалися. Які є заповідники і для чого вони створені? Що таке вимираючі види, і чому вони з''являються, що таке ендеміки? Як приготувати гербарій, і для чого вони потрібні? Отже ми повинні з’ясувати, що навколо нас знаходиться досить цікавий світ. Що ми можем жити без використання таблеток, а також у крайній небезпеці ми можемо знайти собі їжу в будь-яку пору року, та в будь-якій місцевості України, оскільки наш край багатий на природні ресурси.\n<strong>2.Рослинність.</strong>\nЇсти можна все ,але дещо тільки один раз. Для того щоб цей раз не був останній потрібно знати, що можна класти  до  рота, а що ні. Навколо нас є дуже велика різно манітність рослин і тварин які придатні до споживання. Звичайно вони на смак різко відрізняються від того, що  ми їмо в дома. Тому неслід чекати, що усі ягоди – солодкі,  а трава має смак капусти чи шпинату, чи салати. Якщо ж ягоди соллоткі, то не слід захоплено  поглинати їх увеликих кількостях, бо більшість диких рослин є лікарські, а зловживати ліками неможна.\nОтже  перейдемо до того, що ж можна їсти.\nПо-перше якщо ви не впевнені в тому, чи можна це їсти, чи ні то, краще не їжте. Але якщо  вибору немає то потрібно зробити  тест на їстивність.\n1. Перевірка на їстивність:\n–ніколи не збирайте рослини у забруднених водоймах чи брудних місцях.\n–перед тим, як їсти помийте та виріжте усі гнилі й пошкоджені частини.\n–перевірте рослину на вміст у ній ядів. Для цього розітріть рослину та намастіть внутрішню поверхню запястя.Зачекайте 7-10 хв Якщо не буде пекти, свербіти, не виникає пухирів, то можна переходити до іншого  пункту.\n–візьміть шматочок рослинки і потримайте її в роті 5 хв, якщо невиникає неприємних відчуттів  то можна пожувати, якщо усе гаразд, не відчули сильної гіркоти, печії чи мильного присмаку проковтніть сік, а м’якоть виплюньте. Почекайте 3–4 години.\n–якщо все нормально, з’їжте  жменьку цієї рослини знову зачекайте добу. Все гаразд? Значить рослина їстівна.\nУникайте рослин що є хворі, запліснявілі чи кишать різними комахами. Рослин з молочним соком (окрім кульбаби та кокосового горіха), з їдким,  гірким або палючим смаком. Листки, що обпікають треба переварювати (наприклад – кропива).\nНе їжте тільки одну  рослину або в певному вигляді готовності (сирі чи тільки варені).Старайтесь комбінувати робити салати або рослинну зупу, мішайте листки, горіхи, м’які частини кори та кореневича. Тоді ви можете собі зробити досить смачну страву.\nПеревіряти рослини потрібно на одній людині з групи для того щоб потім точно знати причину  небажаних наслідків.\nЦей спосіб не є добрим для перевірки грибів і для них не застосовується.\nВ цьому розділі розглянемо ряд найбільш корисних  для харчування рослин, котрі ростуть у нас.\n<strong>\nТрав’янисті рослини:</strong>\n1. <em>Подорожник великий</em> (Plantago major).\nБагаторічна рослина, широко розпоширена в наших районах ,має прикореневу розетку звеликими овальними листками .Стебло довжиною 20-45 см що несе суцвіття колосок. Молоді листочки можна їсти сирими. Старі ж слід готуватияк овочі, видалити волокнисті ребра; після відварювання зберігають гіркоту, краще використовувати в супах, салатах.\n*Настій з сушених листків можна використовувати при бронхіті і кашлю. Для приготування покласти дві чайні ложки в чакшку з кипятком і настояти 10 хв.\n2. <em>Кульбаба</em> (Taraxacum officinale).\nБагаторічна рослина, також широко розповсюджена у нас. Його лисття блискучі,  зеленого кольору, з глибокими вирізами, мають до 20 см і утворюють прикореневу розетку, всередині якої знаходяться молоді листочки, а ближче до землі старі. Поодинокі квіти жовтого кольору ростуть на стеблах довжиною до 30 см. Кульбаба цвіте з березня по серпень. У нього терпкий молочний сік. Молоді листочки можна їсти сирі, щоб зняти гіркоту  вимочіть у холодній воді декілька годин. Молоді бутони, що немають стебла можна вживати, як качани брюсельської капусти. Старі краще варити виділивши центральну трубку. Очищені корінці можна варити як картоплю, вони приємні на смак. Висушені на сонці, обжарені і подрібнені корінці можна використовувати як замінник кави.\n*Подрібніть та відваріть свіжі листочки. При шлунково-ки¬¬шкових захворюваннях приймайте ложці міцного відвару.\n3. <em>Кропива двудомна</em> (urtika diotica).\nБагаторічна рослина. Стебло пряме досгає 120 см, зазубрені серцевидні листки 3-8 см. Вони вкриті волосками, що жалять при дотику.\nКропива двудомна зустрічається в лісах та темних галявинах. Листя кропиви можна їсти. Але перед вживанням потрібно їх поварити 3-5 хв, щоб видалити мурашину кислоту. Вона поживна, містить вітамін С, виккористовуйте в супах, салатах.\n*Свіжо віджатий сік кропиви (одна-двічайні ложки вдень) – чудовий тонізуючий засіб після тяжкого дня.\n4. <em>Конюшина лугова</em> (Trifolium pratense)  і біла (Trifolium repens).\nЦе схожі однорічні рослини. Конюшина лугова схильна до стеленя більше ніж біла; стебла мають 12-60 см довжини. Трьохлопатеві листкимають довжину 1-5 см. цвітуть вони з травня по вересень. Молоді листки можна вживати вїжу сирими; всі листки можна відварювати всупах. З сушених листків получається хороший чай.\n5. <em>Щавель</em> (Rumex acetosa).\nБагаторічна рослина, яка зустрічаєтся на луках та лісних галявинах. У нього гладке прямостояче стебло висотою 20-70 см. листки довжиною 3-12 см сидять, як правило, у основи рослини на довгих корінцях. Молоді паростки та листя, багаті на вітаміни,  можна споживати сирими; всі листя хороші в супах (споживання у великих кількостях може викликати пронос).\n*Полкладіть свіжі листки у чисту тканину і зробіть кулевидний згорток. Занурте згортоку киплячу воду потім побийте його палицею, щоб роздробити листя. Відіжміть сік через тканину. Його можна використовувати для лікування порізів танатертих місць шкіри.\n6. <em>Чебрець</em> (Thimus).\nНевеличка рослина 10-20 см завдовшки стелиться по землі. Зустрічається на луках  гірських полонинах переважно біля струмків чи вологих місць. Має характерний запах колись використовувався як приправа. Чай з чебрецю сприяє кращому обміну азотовмісних речовин.\n7. <em>Маргаритки</em> (Bellis perennis).\nШироко розпоширені на луках. Листя, утворюють прикореневу розетку, мають веслоподібну форму і досягають в довжину 2-9 см. Поодинокі білі квіти, 1 см в діаметрі, ростуть на стеблах 8-15 см довжиною. Молоді бутони і листя можна їсти сирими в салаті та додавати в суп. Надійне джерело живлення досяжне круглорічно.\n*Настоявши листя в холодній воді, можна отримати засіб від проносу.\n8. <em>Рогіз</em> (Typha latifolia).\nВодна рослина, розповсюджена повсюди її називають також “комиш”. Росте на берегах річок, озер. В стоячій та повільно текучій воді являється переважаючим видом. Пряме кругле стебло 1-2,5 м довжиною; листя 1,5 м вдовжину і3-6 см вширину. Облягає стебло внизу. Темно-коричневе суцвіття має форму сосиски довжиною15-25 см. Молоді проростки листків можна вживати в їжу,якщо відварити 3-8 хв. З жовтого пилку можна робити хліб. Кореневича багаті на крохмаль та цукор; їх можна їсти як вареними такі сирими. З них потрібно зняти оболонку та подрібнити.\n9. <em>Папороть</em> (Dryopteris).\nПапоротники багаторічні рослини від 30-150см висотою мають своєрідні листки, не цвітуть. В Україні їстівним є папороть орляк. Їстівними є зачатки пагонів висотою до 30 см потрібно вживати очистивши пагони від волосків та лусок.\n10. <em>Перстач прямостоячий</em> (Potentilla erecta).\nБагаторічна рослина 15-50 см заввишки росте у соснових та мішаних лісах листки трійчасті нага дуютькурячу лапку. Цвіте жовтими маленькими квіточками. Цінна лікарська рослина. Настій з кореневища використовують при лікуванні від ангіни, ларенгіта; чай пють при шлунково-кишкових захворюваннях.\n11. <em>Брусниця</em> (                       ).\nБагаторічна рослина 15-20см заввишки з маленькими блискучими овальними листочками. Цвіте білими маленькими квіточками, плоди – червоні, придатні до споживвання.\n12. <em>Заяча капуста</em> (                     ).\nМаленька рослинка трилиста як конюшина, та листочки не овальні, а серцевидні. Цвіте маленькими білими квітами в кінці квітня-травні. Можна їсти як квіти так ілисточки; має кислий смак (не зловживайте).\n13. <em>Волошка карпатська</em>.\nРослина 50-70см заввишки. Зустрічається в Карпатах на полонинах та лісних галявинах. Декоративна рослина.\n14.<em> Апозеріс смердючий</em>.\nРослина має прикореневу розетку, листки глибоко посічені, чимось схожі на кульбабу. Росте на окраїнах лісу та всамих листяни та мішаних лісах Якщо розтерти листки має характарний запах. Не їстівна.\n15.<em>Копитняк європейський</em>.\nЗустрічається в листяних лісах. Має висоту 20-30 см листочки виходять з прикореневої розетки і сидять на довгих черишках. Листки мають форму відбитка копита. Рослина не їстівна.\n16. <em>Вороняче око</em>.\nРослина 20-35 см заввишки має стебло на якому розмічені листки коловим розташуванням далі є одна ягідка темно синього кольору(чимось нагадує чорницю). Дуже отруйна.\n17. <em>Суниці</em> (Fragaria vasca).\nБагаторічна рослина 15-20 см, листки складні трійчасті, розміщені на довгих черешках, має вусика. Зустрічається на лісних галявинах, на узліссях, полях. Плоди червоні маленьких розмірів дуже приємні на смак.\n18. <em>Пирій</em>.\nБагаторічна рослина, має кореневище, 50-60 см Заввишки, росте на галявинах, луках, полях. Має суцвіття колос. Кореневище їстівне.\n19. <em>Гусячі лапки</em>.\nБагаторічна рослина, 15 см заввишки, росте на галявинах, поблизу річок, цвіте жовтими дрібними квіточками, листя схожі на листки перстачу прямостоячого. Листки їстівні.\n20. <em>Осока</em>.\nБагаторічна рослина, 50-70 см заввишки, росте на берегах річок, боліт. Є їстівна.\n21. <em>Ряска</em>.\nЗустрічається у водоймах та річках зі стоячою водою. Найдрібніша рослина величиною з копійку\n\n<a href="http://farm3.static.flickr.com/2548/4212207752_ac5b0236b9_b.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="рослини" src="http://farm3.static.flickr.com/2548/4212207752_ac5b0236b9_b.jpg" alt="" width="143" height="221" /></a>\n\n<em><strong>Кущі</strong></em>:\n1.<em>Малина</em>.\nКущі висотою 1-2 метри, зустрічаються на вирубках лісів. Плоди червоні, багатогорішки. Придатні для їжі. Варення з них є ліками.\n2.<em>Ожина</em>.\nКущі, що стеляться по землі, 2-3 метри довжиною, зустрічаються на вирубках лісів, а також у лісах, що створює непролазні хащі.\n3.<em>Бузина</em>.\nКущі висотою до 5 метрів, зустрічаються на узліссях, галявинах, полях. Цвіте білими маленьки-ми квіточками зібраними в суцвіття зонтик. Суцвіття є як ліки, можна робити чай, мед. Ягідки є отруйні.\n4.<em>Ліщина</em>.\nДо 7 м заввишки, зустрічається в лісах, на узліссях. Мають плоди горішки, які  дуже енергетично цінними, багатими на білки та жири.\n5. <em>Вовчі ягоди</em>.\nКущі заввишки до 3 м. Мають чорні ягоди, які є отруйні.\n6.<em>Шипшина</em>.\nКущ заввишки 3 м. Цвіте великими квітами, має плоди багатогорішки, які можна споживати в їжу цілком зимою та шкірку літом. Багаті на вітамін С.\n7.<em>Терен</em>.\nКущі до 2 м заввишки. Весною в квітні цвіте рясним білим цвітом. В кінці серпня - початок вересня дає плоди темно синього кольору, які схожі на вишню. Плоди на смак є дуже терпкі, з них добрий компот.\n\n<a href="http://farm3.static.flickr.com/2697/4212208322_9d26de01af_b.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="кущі" src="http://farm3.static.flickr.com/2697/4212208322_9d26de01af_b.jpg" alt="" width="221" height="157" /></a>\n\n<strong><em>Дерева:</em></strong>\n1.<em>Глід </em>(Cratregus).\nЛистяне дерево до 6 м згустою кроною і великими колючками зустрічається влісах та кущистих  зарослях. Цвіте в квітні-травні; квіти дрібні, білі, зібрані в суцвіття.Червоні плоди розміром до 1 см, овальні, зявляються міжлипнем та жовтнем. Молоді проросткиможна їсти сирими; мясисті плодитакож можна їсти.\n2.<em>Горобина </em>(Sorbus aucuparia).\nЦе струнке листяне дерево висотою 15-20 м ростев лісах ігірських районах. Складні листки довжиною 25 см містять до 9 пар темно-зелених листків. Білі суцввіття зявляються в травні-червні. Плоди червоні ягоди з оранжевою мякоттю; їстивні, добрі всупах. Спочатку злегка відваріть ізлийте воду, щобзникла гіркота.\n3. <em>Береза</em> (Betula alba)\nЛистяне дерево висотою 25-30 м. Має білу кору та повислі гілки. Листочки серцевидні невеликі. Бруньки берези є їстивні та доступні взимку. В березні розрізавши кору та забивши туди кілок, можна зцідити поживний та багатий на вітаміни сок. Внутрішню частину кори можна їсти.\n4. <em>Обліпиха</em> (Hippophae rhamnoides).\nДерева   досяггають в висоту 5 м, мають довгі тоненькі листочки, шершаві на дотик, та великі колючки. Квіти мають вигляд чашки діаметром 3 мм; плоди діаметром 5-8 мм яскраво-оранжевого кольору . зустрічаються на прибережних скелях і на деякій відстані від моря серед піщаних дюн, а також в лісах. Свіжо віджатий сок використовується як консервант в суміші з медом та іншими фруктами. Ним також можна підсолоджувати чай з диких трав. Ягоди придатні до споживання мають кисло-терпкий смак.\n*Свіжовіджатий сок – чудовий засіб при звичайних простудах, втомі та виснаженнях.\n5.<em>Грецький горіх</em>.\nДерево 20 м заввишки. Має складні листки. Горіхи їстівні багаті на білок та жири.\n6. Акація. 7.Граб. 8. Дуб. 9. Бук. 10. Ясен. 11. Липа. 12. Верба. 13. Тополя. 14. Осика. 15. Сосна. 16.  Ялина. 17. Смерека. 18. Туя. 19.Дика яблуня. 20. Черешня. 21. Вільха клейка. 22.Модрина європейська. 23. Шовковиця.\n\n<a href="http://farm3.static.flickr.com/2512/4212208622_9c176f3354_b.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="дерева" src="http://farm3.static.flickr.com/2512/4212208622_9c176f3354_b.jpg" alt="" width="368" height="91" /></a>\n\n<strong></strong>\n\n<em>автор: невідомий</em>', 'гутірка "Природознавство (рослини, кущі, дерева)"', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d0%bf%d1%80%d0%b8%d1%80%d0%be%d0%b4%d0%be%d0%b7%d0%bd%d0%b0%d0%b2%d1%81%d1%82%d0%b2%d0%be-%d1%80%d0%be%d1%81%d0%bb%d0%b8%d0%bd%d0%bd%d1%96%d1%81%d1%82', '', '', '2010-11-12 23:49:33', '2010-11-12 21:49:33', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=92', 0, 'post', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(101, 2, '2009-12-25 14:43:18', '2009-12-25 12:43:18', 'Гриби? (лат. Fungi) — царство еукаріотичних безхлорофільних гетеротрофних організмів, які живляться переважно осмотрофно, і більшість з яких здатні розмножуватись за допомогою спор (хоча деякі втратили цю можливість і розмножуються вегетативно). Більшість з них протягом всього життя або на певних стадіях розвитку мають міцеліальну будову, а деякі — дріжджі — одноклітинні. Сьогодні описано приблизно 70 тис. видів грибів, проте їх очікуване різноманіття, за оцінками різних авторів, становить від 300 тис. до 1,5 млн. видів.\nГриби широко використовуються як харчовий продукт, не зважаючі на те, що їхні поживні властивості дуже малі. Але здебільшого гриби цінують не за поживність, а за аромат та за специфічний смак. В культурі, для задоволення потреб ринку, розводять сапротрофні шапинкові гриби, такі як печериця, опеньок, глива, шітаке. Ці гриби не потребують особливих умов, і дають врожай плодових тіл кожні 24-48 годин, що перетворює їхнє вирощування у дуже прибуткову справу.\nДля потреб лікеро-горілчаного, пивного та пекарського ринків культивують мікроскопічні пивні дріжджі, надзвичайно велику кількість штамів яких виведено методами селекції та генної інженерії. Кожен штам має окремі морфо-фізіологічні властивості, і під часбродіння виділяє у зовнішнє середовище, окрім звичайного етилового спирту та вуглекислого газу, низку специфічних речовин (цукрів, ферментів тощо), які надають кінцевій продукції особливого смаку та аромату. Наприклад, різні сорти пива отримують саме завдяки використанню різних штамів дріжджів.\nЩе однією важлвою цариною застосування грибів є медицина. Тут декотрі гриби використовують для отримання біологічно-активних речовин (вітамінів, антибіотиків тощо). Перший антибіотик — пеніцилін — був виділений британським вченим Александером Флемінгом з гриба Пеніциліуму зеленуватого (Penicillium viridicatum), за що йому було присуджено Нобелівську премію в галузі фізіології та медицини.\nРазом із корисними для людини способами використання грибів, поширюється й зловживання потенційно отруйними і галюциногенними грибами. Зокрема, значного розповсюдження набула практика нелегального культивування сапротрофних галюциногенних грибів з роду Псилоцібе (Psilocibe). Алкалоїд псилоцибін, при інтоксикації організму, викликає сильні процеси збудження у мозку людини, які призводять до виникнення яскравих і сюрреалістичних галюцинацій, проте, така практика є шкідливою. Вона призводить до руйнування синапсів та нейронів, окрім того це негативно впливає на кровоносну систему, клітини печінки, нирки та статеву систему. В останній, при дозріванні статевих продуктів можуть виникати різноманітні негативні мутації.\n\n<strong><em>Їстівні гриби:</em></strong>\n1. <em>Білий гриб</em>, боровик (Boletus edulis Bull. ех Fr.; або Boletus bulbosus Schaeff. ех Schroet.)\n(місцеві назви — гриб справжній, дубрівник, губи) — гриб родини болетових — Boletaceae.\nШапка 3-20 см (до 50 см) у діаметрі, напівсферична опукло-розпростерта, сірувато-, рудувато- або червонувато-коричнювата чи кольору горіха, тонкозморшкувата. Шкірка не знімається. Пори світло-сіруваті, згодом жовтувато- або зеленувато-оливкуваті, оливкувато-коричнюваті. Спори видовжено-веретеноподібні, жовтувато-оливкуваті, 15-18 Х 4-5/7 мкм. Ніжка 4-15(20) Х 2-5(6) см, брудно-біла, сірувато, коричнювата, тонкозморшкувата, у верхній частині з тонкою білою сіткою. М''якуш щільний, білий, при розрізуванні не змінюється, з приємним запахом і смаком.\nЗустрічається по всій Україні. Заготовляють у Прикарпатті та на Поліссі. Росте у листяних (під дубом, буком, грабом, березою, ліщиною) і хвойних (під сосною, ялиною) лісах. Збирають у червні — жовтні. Найкращий з відомих їстівних грибів. Використовують свіжим, про запас сушать, солять, маринують. Містить алкалоїд герцинін (властивий також столовим бурякам). Вживають при стенокардії, туберкульозі, зниженні загального тонусу, проти пухлин.\nНа білий гриб схожий неїстівний гриб гірчак, який відрізняється тим, що спори у нього рожеві, сітка на ніжці чорна, м''якуш дуже гіркий.\n2. <em>Хрящі-молочники</em> (Lactarius) - рід грибів. Характерною ознакою видів цього роду є наявність судиноподібних гіф з молочним соком (латексом), який витікає при надломлюванні плодового тіла, особливо пластинок. Молочний сік у більшості видів їдкий або пекучо-їдкий на смак, у деяких видів - солодкий. Лише незначну кількість видів хрящів-молочників можна вживати в їжу (смажити, тушкувати) без попереднього відварювання. Більшість видів належать до умовно їстівних грибів, які можна вживати в їжу лише після відварювання протягом 15 - 20 хвилин (відвар вилити!) або після кількаденного вимочування (воду міняти щодня) і наступного засолювання (видержувати засоленими 1-1,5 місяця) . Частина видів цього роду належить до неїстівних.\n•	Хрящ-молочник червоно-коричневий\n•	Хрящ-молочник перцевий\n•	Хрящ-молочник справжній\n•	Хрящ-молочник гірчак\n•	Хрящ-молочник оливково-чорний\n3. <em>Гриб-зо?нтик вели?кий</em>, або строка?тий (лат. Macrolepiota procera) — гриб родини Агарикових (Agaricaceae). Місцева назва — ковпак високий. Шапка 5-15 (25) см у діаметрі, конусоподібна, згодом конусоподібно- або плоскорозпростерта, з тупим горбом, білувата, сірувата, сірувата-коричнювата, з коричнюватими прилеглими великими лусками, у центрі темніша — коричнева. Пластинки вільні, білі. Спорова маса біла. Спори 13-18(20) Х 8,5-10,5 (13) мкм, гладенькі. Ніжка (7-20)30 Х 1-4 см, біля основи з бульбою, спочатку коричнева, пізніше сірувата, темно-мережчата, з часом коркувата, з порожниною, з широким подвійним нестійким кільцем. М''якуш білий, з часом дуже щільний, у ніжці коркуватий. Зустрічається по всій Україні: в лісах, парках і садах, край доріг, на галявинах, іноді групами. Збирають у серпні — жовтні. Їстівний гриб. Використовують вареним, смаженим (лише шапки молодих плодових тіл), сушеним.\n4. <em>Маслюк звичайний</em> (Boletus luteus L. ex Fr., Suillus luteus (L. ex Fr.) S. F. Gray., Ixocomus luteus (L. ex Fr.) Qu?l.). Місцеві назва - козляк, козар. З родини болетових - Boletaceae. Шапка 3-8(10-12) см у діаметрі, напівсферична потім опукло- або плоскорозпростерта, з тупим краєм, каштанова або жовтуватокоричнювата, гола, клейка. Шкірка знімається дуже легко. Пори спочатку білуваті, з віком жовтіють, кутасто-округлі. Спори брудно-жовтуваті, 7-10,5 Х 3-3,5 мкм. Ніжка 3-8(10) Х 1-3 см, щільна, білувата, з віком жовтувата, коричнювата, з кільцем, яке швидко зникав. Кільце пластинчасто-плівчасте, біле, згодом коричнювате, іноді з лілуватим відтінком. М''якуш водянистий, білуватий, з віком жовтуватий, під шкіркою темніший, при розрізуванні на повітрі не змінюється, смак і запах приємні. Зустрічається по всій Україні у хвойних (соснових) і мішаних лісах. Збирають у липні - листопаді. Дуже добрий їстівний гриб. Використовують свіжим, про запас сушать, солять, маринують. Заготовляють у Прикарпатті, на Поліссі.\n5. <em>Підберезовик</em>, березовик, козарик, бабка темна (Boletus scaber Bull. ех Fr. Leccinum scabrum (Bull. ex Fr.) S. F. Gray, Krombholzia scabra (Bull.) Karst.). Місцева назва — підберезовик. З родини болетових - Boletaceae. Шапка (3) 5-12 (15-20) см у діаметрі, напівсферична, потім опукло-розпростерта з тупим краєм, сірувато-коричнювата, рудувато-оливкувато-коричнева, іноді темно-коричнева, колір шапки дуже мінливий, різних відтінків, гола, зрідка тонкоповстиста, суха. Шкірка не знімається. Пори білуваті, згодом сіруваті, оливкуваті, дрібні, округлі. Спори (8)11-21 Х 4-7 (8) мкм. Ніжка 4-15(20) Х 0,5-3 см, щільна, білувата, темно-волокнисто-луската. М''якуш білий, при розрізуванні на повітрі колір не змінюється або трохи рожевів, з приємним запахом і смаком. Поширений на Поліссі та в Лісостепу. Росте переважно в березових і мішаних (з березою) лісах. Збирають у травні — жовтні. Добрий їстівний гриб. Заготовляють на Поліссі. Використовують свіжим, про запас сушать, маринують, солять.\n6. <em>Опеньок осінній справжній</em> (Armillaria mellea (Vahl. ex Fr.) Kumm., Armillariella mellea (Vah1. ex Fr.) Karst.). Місцеві назва — підопеньок, козир. З родини лепіотових — Lepiotaceae. Шапка 2-8(15) см у діаметрі, напівкуляста, згодом плоскорозпростерта, іноді з горбом у центрі, буро-жовта, жовтосіро-коричнювата або рудувато-коричнювата, темнолуската, особливо в центрі, по краю з пластівчастими залишками загального покривала. Шкірка легко знімається. Пластинки трохи спускаються на ніжку, білуваті, далі світло-бежеві, рожевувато-кремові, червонувато-коричнюваті. Спори 7-9(10) ? 5-7 мкм, безбарвні, еліпсоподібні, гладенькі. Ніжка 5-10(18) ? 0,4-2,5 см, щільна, з віком жорстка, вгорі білувата, нижче — кольору шапки або темніша, пластівчастолуската, з часом майже гола, з білуватим нестійким кільцем. М''якуш білий, приємний на смак і запах.\nЗустрічається по всій Україні. Росте у листяних і хвойних лісах, садах, на пеньках, стовбурах, корінні дерев та чагарників великими, тісними групами; паразит. Збирають у вересні - листопаді. Добрий їстівний гриб. Використовують смаженим, маринованим, засоленим.\nНеобхідно враховувати, що в опеньку містяться речовини (природа їх ще не встановлена), які при частому вживанні цього гриба можуть викликати більш-менш тяжке захворювання. Розміри і забарвлення гриба дуже мінливі, тому, збираючи його, треба звертати увагу на колір пластинок, щоб помилково не взяти отруйний сірчано-жовтий несправжній опеньок.\n7. <em>Сироїжка їстівна</em> (Russula vesca Fr.) Місцеві назви — підпенька, голубінка. З родини сироїжкових — Russulaceae.\nШапка 5-10 см у діаметрі, напівкуляста, опукло-подушкоподібна, згодом плоско- або увігнуторозпростерта, щільном''ясиста, сірувато-червонувата або сірувато-рожево-коричнювата, найчастіше з лілуватим відтінком, часом у центрі рудувато-оливкувата, з тонким, гладеньким краєм, гола, клейкувата, при висиханні матова. Шкірка знімається. Пластинки вузькі, білі. Спорова маса біла. Спори (5)6-8(9) Х 5-6 мкм, дрібнобородавчасті. Ніжка 2-5 Х 1,5-2,5 см, коротша за діаметр шапки, біла (зрідка рожевувата), щільна, тверда, донизу трохи звужена і часом рудувата. М''якуш білий, щільний, солодкий, при розрізуванні не змінюється або трохи рудіє, з приємним грибним запахом.\nПоширена на Поліссі, в Лісостепу та Прикарпатті. Росте в листяних, зрідка хвойних лісах. Збирають у липні — жовтні. Добрий їстівний гриб. Використовують його свіжим, про запас сушать, засолюють.\n8. <em>Лисичка справжня</em> (Cantharellus cibarius Fr.) Місцева назва - лисичка звичайна. З родини кантарелових - Cantharellaceae. Шапка 2,5-4(5) см у діаметрі, опукла, плоска або увігнута, лійкоподібна, часто асиметрична, жовта, гладенька. Пластинки вузькі, складчастоподібні, з численними анастомозами, жовті. Спори 7,5-9,5 Х 3,5-5 мкм. Ніжка коротка, 2-4 см завдовжки, кольору шапки, щільна. М''якуш білий, з приємним запахом. Поширена по всій Україні. Росте у хвойних і листяних лісах; у липні - листопаді. Добрий їстівний гриб, у м''якуші якого міститься вітамін В2. Використовують свіжим, про запас маринують, солять. Заготовляють у Прикарпатті та в усіх областях Полісся. До лисички справжньої подібна лисичка несправжня.\n9. <em>Мухомор червоніючий, маремуха</em> (Amanita rubescens (Pers. ех Fr.) S. F. Gray.) З родини мухоморових — Amanitaceae.\nШапка 3-10 іноді 15 см у діаметрі, напівсферична, згодом опукло- або плоскорозпростерта, сірувато-коричнювато-рожевувата, іноді з пурпуровим відтінком з великими білуватими або сіруватими бородавчастими, у центрі часто гостро конусоподібними, нестійкими лусками. Пластинки широкі, густі, білуваті, згодом брудно-рожевуваті. Спори 7-11 Х 5-7 мкм, широкоовальні, гладенькі. Ніжка 3-10 Х 1,5-3,5 см, щільна, внизу з великою окантованою бульбою, кольору шапки, борошнисто-луската, з широким, знизу білим, зверху рожевуватим пластівчастим кільцем, з прирослою піхвою. М''якуш спочатку білуватий, згодом рожевуватий, у ніжці внизу червонуватий, солодкий, з віком гоструватий, без особливого запаху.\nРосте у хвойних та листяних лісах по всій Україні; у липні — жовтні. Умовно їстивний гриб.\nВ кулінарії використовують свіжим після відварювання (відвар вилити!) та в сушеному виді (шляпки). Має відмінні смакові якості. Зовні дуже подібний до отруйного мухомора пантерного, тому при збиранні треба бути уважним.\n10. <em>Підосиковик, підосичник</em>, осиковик, бабка червона (Boletus aurantiacus Bull. ex Fr. Leccinum aurantiacum (Bull. ex Fr.) S. F. Gray, Boletus versipellis Fr. et Hok.; Krombholzia aurantiaca (Bull. ex Roques) Gilb.)\nМісцеві назва - підосиновик, червонюх, красноголовець, краснюк. З родини болетових - Boletaceae. Шапка 4-12 (15-20) см у діаметрі, напівсферична, потім опукло-розпростерта з підгорнутим краєм, темно-червона, оранжево-червона, при достиганні колір вицвітав (колір шапки дуже мінливий - різних відтінків), гола або тонкоповстиста, суха. Шкірка не знімається. Пори білуваті, з віком сіріють, дрібні, округлі. Спори 11-18(22) Х (4)4,5-5,5(6) мкм. Ніжка 8-15(20) Х Х 1,5-4,5 см, щільна, білувата, темно-волокнисто-луската. М''якуш білий, при розрізуванні на повітрі спочатку трохи рожевіє, згодом ліловіє й чорнів, з приємним запахом і смаком. Поширений на Поліссі та в Лісостепу. Росте в листяних і мішаних лісах, під осикою та вільхою. Збирають у травні - жовтні. Добрий їстівний гриб. Використовують свіжим, про запас сушать, маринують, засолюють. Заготовляють на Поліссі.\n11. <em>Печериця звичайна</em>, печериця степова (Agaricus campestris L. ex Fr. Psalliota campestris (L. ex Fr.) Qu?l.) Місцеві назви стернівка, печірка. З родини агарикових — Agaricaceae. Шапка 4-8 (12) см у діаметрі, товстоніжном''ясиста, куляста, згодом опукло- або плоскорозпростерта, біла, брудно-біла, іноді з легким рожевуватим або коричнюватим відтінком, гола або з малопомітними притиснутими лусочками, блискуча, шовковиста. Пластинки вільні, рожевуваті, брудно-рожеві, пізніше темно-коричневі. Спорова маса пурпурово-коричнева. Спори 7-9(10) Х 5-6(7) мкм, гладенькі. Ніжка 3-6(8) Х 0,8-2 см, щільна, кольору шапки, з тонким нестійким кільцем. М''якуш ніжний, білий, при розрізуванні рожевіє, з приємним смаком і запахом.\nЗустрічається по всій Україні: на луках, полях, у цілинних степах, групами. Збирають у червні — жовтні. Дуже добрий їстівний гриб. Використовують вареним, смаженим; про запас сушать, засолюють, маринують. у печериці звичайної виявлено антибіотики з широким спектром дії.\nЗамість печериці звичайної часом помилково збирають печерицю рудіючу отруйну та смертельно отруйні мухомори — білий смердючий і бліду поганку.\n12. <em>Дощовик їстівний</em> (Lycoperdon perlatum Pers., Lycoperdon gemmatum Batsch) Місцева назва - курявка, порхавка. З родини лікопердових - Lycoperdaceae.\nПлодове тіло спочатку майже кулясте, потім обернено-грушоподібне, (2)4-6(8) см заввишки, біле, білувате, жовтувато- або сірувато-біле, зовні більш або менш шипасте, всередині спочатку біле, наче вата, при достиганні оливково-червоне, порохняве, достигле з отвором у центрі. Спори 3,5-4 мкм, темно-бурі.\nЗустрічається по всій Україні. Росте у листяних і хвойних лісах, степах, на луках. Збирають з весни до осені. Дуже добрий їстівний гриб у молодому стані, поки м''якуш білий. Використовують вареним і смаженим тільки в день збирання, поки м''якуш чисто білий. Використовують у народній медицині як кровоспинний засіб і при лікуванні нирок.\nДуже подібний до дощовика їстівного неїстівний гриб - дощовик грушовидний, який росте на старих пеньках, гнилих гілках ї стовбурах дерев.\n13. <em>Трутовик сірчано-жовтий</em> (Laetiporus sulphureus (Bull.ex Fr.) Bond. et Sing. Polyporus sulphureus Buil. ex Fr.) 3 родини поліпорових — Polyporaceae. Шапки рихлом''ясисті, 10-40 см у діаметрі, 1-4 см завтовшки, напівкруглі, черепичастими групами, оранжево- або сірчано-жовті, часто з рожевим відтінком, згодом вицвітають до жовтуватого кольору, з рівним, зрідка підігнутим, пізніше хвилястим краєм. Гіменофор трубчастий, сірчано-жовтий, пори дрібні. Спори широко-еліпсоподібні або яйцеподібні, 5-7 Х 3,5-5 мкм, безбарвні або блідо-жовті. М''якуш м''який, м''ясистий, жовтуватий або білий. Паразитний гриб. Зустрічається по всій Україні. Росте в листяних, зрідка в хвойних лісах на живих і відмерлих стовбурах дерев. Молоді плодові тіла їстівні. Використовують свіжими. Гриб містить антибіотичні речовини.\n<em><strong><a href="http://farm3.static.flickr.com/2688/4212208982_5f2e08efaf_b.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="їстівні гриби" src="http://farm3.static.flickr.com/2688/4212208982_5f2e08efaf_b.jpg" alt="" width="194" height="368" /></a>\n</strong></em>\n\n<em><strong>Гриби отруйні:</strong></em>\n1. <em>Мухомор зелений</em>, бліда поганка (Amanita phalloides (Vah1 ех Fr.) Secr.) — дуже отруйний гриб родини пластинникових (Agaricaceae). Місцева назва - гадючка, блекітниця, мухомор гадючий. З родини мухоморових - Amanitaceae.\nШапка 4-10 см у діаметрі, напівсферична, згодом опуклорозпростерта, зеленувата, оливкувата, кольору бронзи, зрідка оливкувата-коричнювата, гола, з гладким плоским краєм, під впливом їдкого калію не змінюється. Пластинки білі. Спорова маса біла. Спори 8-10,5 Х 7-8 мкм, безбарвні, гладенькі, широкоовальні, майже кулясті, з великою флуоресціюючою краплею. Ніжка 5-10 Х 0,8-2 см, донизу поступово потовщується, біла або оливкувата-мережчата, з порожниною, з широким, зверху гладеньким жовтуватим, з внутрішнього боку рубчастим білим кільцем, внизу з вільною, мішкуватою, з нерівним, лопатеподібним краєм білою піхвою. М''якуш білий, солодкий, спочатку без особливого запаху, пізніше з неприємним запахом.\nСмертельно отруйний гриб, який іноді помилково збирають замість печериць та зеленої сироїжки.\nРосте мухомор зелений у листяних і мішаних лісах, під дубами, буками, часто під кущами ліщини; в окремі роки у великій кількості, у серпні - вересні, іноді з липня по жовтень включно. Поширений по всій Україні.\nВикористовують у гомеопатії проти холери. Мухомору зеленому властиві дуже отруйні речовини - аманітин, фалін, фалоїдин та інші.\n2. <em>Мухомор червоний</em> (Amanita muscaria (L. ex Fr.) Hook.) Місцева назва - маримуха, мухаїр, жабурка. З родини мухоморових - Amanitaceae.\nШапка 5-12(20) см у діаметрі, напівсферична, згодом опукло- або плоскорозпростерта, з тонким рубчастим краsм, цегляно-червона різних відтінків, жовто-червона, червона-оранжева, з численними білими пластівцями, які після дощу іноді зникають. Пластинки густі, тонкі, білі. Спорова маса біла. Спори 9-11 Х 6-8 мкм, широкоовальні. Ніжка 5-13(18) ? 1-3(4) см, циліндрична, з великою бульбою, щільна, пізніше з порожниною, гола з широким білим (по краю жовтим) кільцем, з прирослою у вигляді концентричних, бородавчастолускатих смуг піхвою. М''якуш білий, у периферичному шарі тканини шапки жовтуватий без особливого запаху. Отруйний гриб.\nРосте у хвойних і листяних лісах групами, часто. Плодові тіла утворює з липня по листопад. Поширений по всій Україні. Використовують у гомеопатії при атеросклерозі, невралгії та зниженні загального тонусу. Мухомор червоний містить отрути: мускарин, мікоатропін.\n3. <em>Опеньок несправжній</em> — вид грибів схожий на їстівний, але менше за нього, тонкіше та не має плівки. Шляпка несправжнього опенька округло-плоска, сіро-жостого кольору, в центрі червонувата. Пластинки зеленувато-сірого кольору. М`якоть має гіркий смак. Росте групами на березових пнях.\n4. <em>Чортів гриб</em> (місцеві назви: ригач, синюк отруйний, Boletus satanas) З родини болетових — Boletaceae.\nШапка 5-20(30) см у діаметрі, напівсферична, пізніше опукло-подушкоподібна або плоскорозпростерта, брудно-біла, сірувата, сіра, оливкувато-сіра, повстиста, згодом гола. Шкірка не знімається. Пори спочатку жовті, пізніше криваво-червоні, при достиганні червоно-оливкові, від дотику синіють. Спори 11-14 Х 5-7 мкм. Ніжка 4-18 Х 3-5 см, щільна, жовто-червоно, з темно-червоною сіткою. М''якуш білуватий, у ніжці вгорі жовтуватий, при розрізуванні на повітрі трохи червоніє, потім синіє — з неприємним запахом, проте з приємним смаком.\nОтруйний гриб, до деякої міри подібний до дубовика та синяка зернистого, від якого чітко відрізняється світлою шапкою. Росте у листяних лісах (під дубом, буком, грабом), у червні-вересні. Поширений на Поліссі, у лісостепу.\n\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4005/4212228658_0f076acd13_b.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="отруйні" src="http://farm5.static.flickr.com/4005/4212228658_0f076acd13_b.jpg" alt="" width="221" height="186" /></a>\n\n<strong></strong>\n\n<em>Автор: Роман Кучкуда</em>\n<em>Джерело: <a href="http://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%93%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%BD%D0%B0_%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D1%96%D0%BD%D0%BA%D0%B0">Вікіпедія</a></em>', 'гутірка "Природознавство (гриби)"', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d0%bf%d1%80%d0%b8%d1%80%d0%be%d0%b4%d0%be%d0%b7%d0%bd%d0%b0%d0%b2%d1%81%d1%82%d0%b2%d0%be-%d0%b3%d1%80%d0%b8%d0%b1%d0%b8', '', '', '2010-11-12 23:49:45', '2010-11-12 21:49:45', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=101', 0, 'post', '', 0),
(106, 2, '2009-12-25 18:57:59', '2009-12-25 16:57:59', 'Святий Юрій побідоносець родом із Кападокії (в Малій Азії), виріс у глибоко віруючій християнській сім’ї. Його батько був мучеником, коли Юрій був ще дитиною. Його мати мала в Палестині великі добра, псрсїхала з сином у свій край і виховала його по-християнськи.\nПоступив па службу в Римське військо, собою гарний, хоробрий в боях. Помітив Юрія імператор Діоклеціян і прийняв його як одного із старших начальників.<a href="http://farm3.static.flickr.com/2513/4212886867_2a9367ae07_b.jpg" target="_blank"><img style="margin: 5px" title="св. Юрій" src="http://farm3.static.flickr.com/2513/4212886867_2a9367ae07_b.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="244" height="344" align="right" /></a>\nІмператор-поганин усе посилював переслідуваня на християн. Св. Юрій, коли довідався про рішення імператора, роздав добра свої бідним, відпустив на волю рабів і з''явився в Сенат. Він сміло виступив проти задумів імператора, виявив себе християном і закликав всіх визнати Христа: «Я раб Христа Бога мого, уповаю на Нього і виступив, щоб свідчити про правду».\nІмператор був приголомшений визнанням Юрія, хотів його умовити, щоби не губив своєї молодості і щоб приніс жертви Богам. Від цього Юрій рішуче відмовився, сказавши: „ Нічого в тім моїм житті не ослабить мого бажання служити Богові”. Тоді за наказом імператора, зброєносці стали викидати його з залу, але сталь ставала м''якою, торкаючись його тіла, і він не відчував болю.\nУ в''язниці руки його закували в кайдани, а груди придавили каменем. Алс на другий день, коли його привели до імператора, св. Юрій сказав: „ Скорше ти змучишся, коли будеш мене мучити, як я змучуся собою”.\nТоді імператор наказав прив''язати його до колеса, а гострі ножі-леза різали його тіло. Юрій голосно кликав Господа і скоро затих, не видавши ні одного стогону. Діоклеціян думав, що Святий Юрій вмср, і наказав зняти його з колісниці, а сам пішов дати вдячну жертву богам.\nВ той момент навколо потемніло, вдарив грім і чути було голос: „Не бійся, Юрію, я з тобою”. Потім стало ясно і коло ньогоз’явився ангел і коли положив руку на мученика, сказав йому: „Радуйся”.\nТак Св. Юрій став здоровим. Коли воїни привели його до імператора, він не вірив думаючи, що перед ним інший чоловік або дух.\nБагато тоді увірило в Христа. Два знатних чиновники, Анатолій і Протолеон, почали відкрито визнавати Христа. Їх без суду за наказом імператора засікли мечами до смерті. Навіть дружина Діоклсціяна підтримала Христову віру.\nТоді імператор ще більше наказав мучити Юрія. Скинули його в глибокий рів, засипали погашеним вапном, через три дні відкопали, але він був здоровий і веселий.\nІмператор думав, що Юрієві допомагають ворожбити, то ж прикликав ворожбита Афаназія. Піднесли Юрієві дві чаші - одну, що мала його зробити покірним, а другу з отрутою. Та отрута не подіяла. Святий дальше славив Бога. Він сказав: «Я спасаюся тільки коли кличу на поміч Христа, о помочі його сили”.\nДіоклеціян спитав Св. Юрія, які ж діла Христові? Святий відповів: „Сліпих уздоровити, прокажених очистити, давати глухим слух, калік уздоровити, виганяти бісів, воскресати мертвих”. Імператор, знаючи, що ворожба ще нікого не воскресила, сказав, щоби хоронити Святого і сказав, щоби Св. Юрій на його очах воскрес із мертвого. На те Святий відповів: „Ти мсне спокушаєш, але задля спасіння народу, який побачить діло Христове, мій Бог сотворить той знак”.\nІ коли Святого привели до гробниці, він закликав: „Господи, покажи всім, що Ти є єдиний Бог, щоби пізнали Тебе, Всесильного Бога”.\nІ затряслась земля, отворився гріб, мертвий ожин і вийшов з гробу. Тоді ще більше людей увірило в Христа.\nОднак імператор осатанів і наказав посадити Св. Юрія в темницю. Люди хворі з різних місцевостей йшли в тюрму. Св. Юрій уздоровлював їх. Один господар, Глікерій, прийшов до дому здоровий і почав прославляти Бога Христа, а імператор наказав йому відтяти голову.\nВ останню ніч Св. Юрій безперервно молився, побачив Господа, який його обняв, поцілував і положив на голову вінець, сказавши: „Тримайся, не бійся і будеш царювати зі Мною”.\nРанком імператор запропонував Святому разом правити держаною і піти до святині Аполлона, Св. Юрій пішов. Всі люди думали, що він принесе жертву Аполлонові. Св. Юрій перехрестив божка і сказав: «Ти хочеш прийняти від мене жертву, як Бог?». Диявол, який був в Аполлоні, сказав: «Я не Бог, тільки сей є Бог, якого Ти визнаєш». Ідоли попадали. На Снячого мученика кинулись жерці, зв''язали і вимагали вбити його. Але на цей шум прийшла цариця Александра і кликала: «Бог Юрій, поможи мені, бо Ти один Всесильний”.\nДіоклеціян в той же час виніс смертний вирок Св. Юрію і цариці Александрі, яка без спротиву пішла за Святим Юрієм на смерть. Спокійно Св. Юрій приклонив свою голову під меч. Було це 23 квітня 303 року.\nПройде всього 10 літ, як ім''я Святого цар Константин каже написати на хоругвах, додавши „Син Побідний”.\nБагато чудес робив Св. Юрій. На його Батьківщині в місті Бейруті було багато поган. Там коло гір було велике озеро, в якім жив величезний змій. Коли виходив з озера, то пожирав людей і люди нічого не могли зробити, від одного його подиху повітря ставало отруйним. Люди мусіли по черзі давати йому дітей в поживу.\nОдного разу прийшла черга на царя і він мав дати на пожертву свою дочку. Цар одягнув дочку в найкращий одяг і відправив до озера. Гірко плакала дівчина. Тут з''явився на коні Великомученик Юрій зі списом в руці. Святий, коли побачив змія, перехрестився і сказав: „Во ім''я Отця і сина і Святого Духа” – і пробив змія, а потім сказав дівчині зв''язати змія своїм паском і так вести до міста. Люди почали боятися, а Святий сказав: «Не бійтеся, а уповайте па Господа Ісуса Христа». Потім Святий Юрій убив змія мечем, а люди спалили його за містом. Двадцять тисяч людей охрестили тоді.\nСин Святого Володимира, Ярослав Мудрий, здвигнув церкву Св. Юрія у Києві, оснував монастир в честь Св. ІОрія. Отак св. Юрій став прообразом лицарства і патроном боротьби за найвищий ідеал народу – свободу, та символом боротьби проти зла.\n\n<em>\nАвтор: др. Сотник, м. Стрий\nДжерело: <a href="http://plast.org.ua">Пластовий портал</a></em>', 'гутірка "Святий Юрій – опікун Пласту"', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d1%81%d0%b2%d1%8f%d1%82%d0%b8%d0%b9-%d1%8e%d1%80%d1%96%d0%b9-%d0%be%d0%bf%d1%96%d0%ba%d1%83%d0%bd-%d0%bf%d0%bb%d0%b0%d1%81%d1%82%d1%83', '', '', '2010-11-12 23:49:53', '2010-11-12 21:49:53', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=106', 0, 'post', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(117, 2, '2009-12-26 00:30:07', '2009-12-25 22:30:07', '<strong>Тваринний світ в Україні</strong>\nРізноманітність природних умов зумовлює багатство тваринного світу України. На її території водяться ссавці (100 видів), птахи (360 видів), риби (200 видів), плазуни (20 видів), земноводні (17 видів). Тваринний світ змінювався впродовж геологічних періодів та в історичний час. Дослідники вважають, що до нашої ери тут водилися свиноподібні тварини – антракотерії, безрогі носороги, білки, з птахів – баклани, мартини, кулики, качки, лелеки, сови. У річках жили крокодили, в морях – хижозубі кити. Згодом (1 млн. років тому), коли площа суходолу досягла сучасних розмірів, типовими представниками тваринного світу були: із ссавців – коні-гіпаріони, жирафи, мавпи-макаки, дикобрази, шаблезубі тигри, ведмеді, лисиці, їжаки, хохулі, зайці; з птахів – марабу, страуси, фламінго, дикі кури. В антропогені під час наступання льодовика вимерли гіпаріони, носороги, мавпи, жирафи, страуси, марабу. Натомість з''явилися мамонти, волохаті носороги, велетенський і північний олені, печерні ведмеді і леви, гієни плямисті.\nУ післяльодовиковий період, коли кліматичні умови стали близькими до сучасних, ця фауна збідніла. З''явилося багато нових видів: зубри, дикі коні-тарпани, первісні бики-тури, дикі осли-кулани, сайгаки, ведмеді, траплялись леви та гієни. До зникнення мамонтів, волохатих носорогів і велетенських оленів спричинилось поширення скотарства і землеробства. Особливо змінився тваринний світ у нашому тисячолітті у зв''язку із зростанням населення та розвитком сільськогосподарського виробництва. У XVI ст. на Поліссі зникли кулани, в лісостеповій і степовій зонах – дикі коні, сайгаки, в Карпатах – сарна, заєць-біляк, біла куріпка.\nВ сучасних умовах відбулися і відбуваються великі зміни у видовому і кількісному складі диких тварин.\nНа території України для кожного природного комплексу (зони хвойно-широколистих лісів, Лісостепу, Степу, Українських Карпат, Кримських гір, лимано-дельтових і прибережно-морських районів морів) характерний свій тваринний світ.\nДля зони мішаних лісів найбільш типові такі види тварин, як лось, косуля, свиня дика, олень благородний, білка, куниця лісова, борсук, соня лісова, трапляються бурий ведмідь, рись, заєць-біляк. У лісах, на луках і болотах водяться полівка лісова, лісова і польова миші, бурозубки звичайна і мала, кутора, кріт. Досить багато є лисиць і вовків, 3 птахів – тетерев, рябчик, глухар, дятел чорний, шпак, синиця, дика качка, кулик, деркач, журавель сірий, дикий голуб. З плазунів поширені гадюка звичайна, вуж звичайний, ящірка прудка, болотяна черепаха. Із земноводних – тритони, ропухи, жаби та ін. З комах – сосновий і непарний шовкопряди, короїд, хрущ, ґедзь. Останніх багато на заболочених місцевостях.\nУ тваринному світі лісостепової зони поєднуються лісові і степові види. В лісах водяться білка, борсук, косуля, дика свиня. Для відкритих просторів характерними є ховрах, сліпак, кутора, хом''як, сіра полівка, трапляється тушканчик великий та ін. З птахів водяться куріпка сіра, перепілка, ракша, іволга, сорокопуд, дятел строкатий, чайка, лелека білий. З комах – озима совка, буряковий довгоносик, клоп-черепашка та ін.\nУ степовій зоні найбільш типовими із ссавців є ховрах сірий, тушканчик великий, полівки сіра та степова, хом''ячок сірий, сліпак, тхір степовий, степова мишівка, куниця кам''яна, дикий кролик. У південно-східних районах поширені бабак, лисиця-корсак, тхір-перев''язка, їжак вухатий. З птахів – жайворонок, перепілка, вівсянка, сіра куріпка. Зрідка трапляються дрофа, степовий журавель, степовий орел, канюк. Типовими степовими плазунами є полоз жовтобрюхий і гадюка степова.\nНа Азово-Чорноморському узбережжі, де степові ділянки чергуються з піщаними косами, заплавними лісами, луками і болотами, лиманами і прибережними морськими просторами, тваринний світ багатий і різноманітний. Поряд із степовими водяться болотні і водоплавні тварини. З птахів характерні чайка, мартин сріблястий, норець, качка, чапля, бугай. У дельтах Дунаю, Дністра і Дніпра гніздяться гуска сіра, лебідь-шипун, пелікан. У заповідниках реакліматизовано оленя звичайного і бабака, акліматизовано оленя плямистого, ондатру, фазана.\nВ Українських Карпатах водяться косуля, олень, свиня дика, білка, куниця, борсук, полівка, бурозубка. Трапляються лось, ведмідь, рись, дикий кіт. З птахів – глухар, тетерев, рябчик, дятел, шишкар, беркут, шуліка, сова, сапсан. Характерними плазунами є полоз, гадюка, мідянка, вуж, ящірка. З комах поширені короїди смерековий і буковий, непарний шовкопряд, букова плодожерка.\nУ Кримських горах водяться олень, косуля, куниця кам''яна, борсук, кажан, лісова миша, муфлон, білка-телеутка. З птахів характерні гриф чорний і сип білоголовий, сойка чорноголова, мухоловка, синиця; із плазунів – гекон кримський, полоз леопардовий, ящірки; з земноводних тритон гребінчастий, ропуха, квакша. Серед комах багато середземноморських видів, з яких найбільш поширені восковик, ковалик, хрущ кримський, богомол кримський, цикади та ін.\nФауна Азовського моря і узбережжя Чорного моря мас багато спільного, оскільки ці басейни сполучені Керченською протокою і між ними відбуваються періодичні міграції риб багатьох видів. Однак помітні і специфічні місцеві види. Для Азовського моря характерні оселедець керченський, пузанок, хамса- велика камбала, тюлька, бичок; для Чорного моря – осетер, білуга, севрюга, скумбрія, ставрида, кефаль, кілька, лосось чорноморський, оселедці дніпровський і дунайський, морський коник.\nУ Чорному морі із ссавців живуть дельфіни трьох видів – звичайний, афаліна та пихтун, а також білочеревий тюлень.\nЗ прісноводних риб найціннішим є лосось дунайський, верховодка, харіус, щука, лин, лящ, судак, сом, окунь, карась, сазан, тараня. В карпатських річках водяться форель і харіус, у великих водосховищах – цінні промислові риби: судак, лящ, сазан, акліматизувались білий амур і товстолобик.\nДо Червоної книги України занесено 85 видів рідкісних тварин, а також ті види, що знаходяться під загрозою зникнення.\n\n<strong>Характеристика деяких видів тварин:</strong>\n\n1.  <em><strong>Лось</strong> </em>(Alces alces) — великий ссавець, єдиний представник свого роду (Alces), найбільший представник родини оленевих (Cervidae).\nЗовнішній вигляд. Довжина тіла самця до 3 м, висота в загривку до 2,3 м, довжина хвоста 12—13 см; маса 360—600 кг, самки дрібніші за самців. Шерсть груба, буро-чорна; ноги світло-сірі, майже білі. У самців є величезні (найбільші у сучасних ссавців) лопатоподібні роги; їх розмах досягає 180 см, маса — 20—30 кг. Роги лось скидає щорічно в листопаді — грудні і ходить без них до квітня — травня. Самки безрогі.\nСпосіб життя і харчування.  Велике значення для лосів має наявність боліт, тихих річок і озер, де влітку вони годуються водною рослинністю і рятуються від спеки. Взимку для лося необхідні змішані і хвойні ліси з густим підліском. У тій частині ареалу, де висота сніжного покриву не більше 30—50 см, лосі живуть осіло; там, де вона досягає 70 см, на зиму здійснюють переходи в менш сніжні райони. Перехід до місць зимівель йде поступово і продовжується з жовтня по грудень-січень. Першими йдуть самки з лосятамі, останніми, — дорослі самці і самки без лосят. У день лосі проходять по 10—15 км. Зворотні, весняні переходи відбуваються під час танення снігів і в зворотному порядку: першими йдуть дорослі самці, останніми — самки з лосятамі.\nЛосі харчуються деревинно-чагарниковою і трав''янистою рослинністю, а також мохами, лишайниками і грибами. Влітку вони поїдають листя, дістаючи його завдяки своєму зросту зі значної висоти; годуються водними і біляводними рослинами (вахта, калужниця, кубушки, кувшинки, хвощі), а також високими травами на гарі і лісосіках — знітом, щавлем. В кінці літа відшукують капелюшні гриби, гілочки чорниці і брусники з ягодами. З вересня починають скушувати побіги і гілки дерев та чагарників і до листопада майже повністю переходять на гілковий корм. До основних зимових кормів лосів належать верба, сосна, осика, горобина, береза, малина, жостір; у відлигу вони гризуть кору. За добу дорослий лось з''їдає: влітку близько 35 кг корму, а взимку — 12—15 кг; за рік — близько 7 т. При великій чисельності лосі ушкоджують лісові розплідники і посадки.\nЛосі швидко, до 56 км/год, бігають; добре плавають. Розшукуючи водні рослини, можуть тримати голову під водою більше хвилини. Від хижаків обороняються ударами передніх ніг. З органів чуття у лося краще всього розвинені слух і нюх; зір слабкий — людини, що нерухомо стоїть, він не бачить на відстані кількох десятків метрів.\nЛось дуже рідко першим нападає на людину. Звичайний напад відбувається при дратівливих чинниках або наближенні до лосят.\n2. <em><strong>Свиня дика</strong></em>, дикий <strong><em>кабан</em></strong> (Sus scrofa attila Thom.), парнокопитий ссавець роду свинячих, один з родоначальників свійських порід свиней. Тіло кремезне, довжина до 2 м, вкрите обрідною щетиною, висота в холці до 1.1 м, вага до 300 кг, морда видовжена, у самців вистаючі ікла; нічна всеїдна тварина. Свині дикі населяють вологі ліси і чагарники: тримаються невеликими групами. Мисливський звір, цінний задля м''яса, шкіри, щетини та ікол. На Україні поширений у Карпатах (до 1 800 м), у лісовій і лісостеповій смугах. Кнур — некастрований кабан. Сліди довжиною 12-18 см, завжди з чіткими відпечатками всіх 4 копит кожної ноги. Задні ноги при пересуванні попадають в сліди попередніх.\n3. <strong><em>Вивірка звичайна</em> </strong>(Sciurus vulgaris) або Вивірка лісова — вид ссавців, гризунів родини вивіркові. Поширений в Україні і по всій Євразії.\nЗовнішній вигляд. Дрібні звірі (довжина тіла 19-28 см, хвоста 13-19 см), що живуть на деревах. Хвіст довгий, дуже пухнастий, служить кермом при стрибках із дерева на дерево. Забарвлення влітку руда (1), взимку сіра, черевце біле, взимку на вухах пензлики (2).\nПоширення. Живуть у високостовбурних лісах по всій лісовій і лісостеповій зоні, аж до міських парків.\nБіологія і поведінка. Ночує в дуплах (3). Перед тим як піти на ночівлю багато білки плутають сліди, хоча і не так хитро, як зайці. Активні вдень, особливо вранці і ввечері. В сплячку на зиму не впадають.\nСліди. Сліди розташовані у вигляді трапеції розміром приблизно 7 х 11 см (5), відбитки задніх лап п''ятипалі (6), передніх - чотирипалі (7), довжина стрибка близько 50 см.\nГолос. Сигнал тривоги у білок - гучне цокання.\nХарчування. Живляться насінням хвойних, грибами, бруньками, пагонами, горіхами, комахами. Зрідка поїдають пташенят і яйця птахів. Годуються на деревах і на землі, можуть здійснювати дальні кочівлю по кронах, майже не спускаючись на землю. Тайгові білки харчуються в основному насінням хвойних дерев; важливу роль у їх харчування в неврожайні роки грають шишки (8), скинуті на землю шишкар, і насіння із запасів кедровок. Сама білка теж робить запаси на зиму. Вона, мабуть, не пам''ятає їх розташування, але знаходить їх взимку випадково, коли обстежує свою ділянку. У горах Східного Сибіру і Далекого Сходу білка іноді щодня робить вилазки у високогірні зарості кедрового стланика за горішками. B листяних лісах основний корм - горіхи (9) і жолуді. У голодні роки білки харчуються ялиновими нирками, відкушуючи кінцеві пагони і скидаючи їх у великій кількості на сніг (10) .\nРозмноження. Самка приносить 3-10 більчат двічі на рік. Вони стають дорослими до наступної весни.\n4. <em><strong>Лисиця звичайна</strong></em> (Vulpes) — рід родини собачих, ряду хижих. Зовнішній вигляд. Всі представники сімейства собачих - звірі з гострими вухами і мордою, тонкими ногами, невтяжними кігтями і пухнастим хвостом, яким вони прикривають ніс і передні лапи під час відпочинку взимку.\nЛисиці - середнього розміру звірі з довгим, дуже пухнастим хвостом і великими гострими вухами. Груди білі. Довжина тіла 60-90 см, хвоста 40-60 см. Задня сторона вух чорна, кінчик хвоста білий, на лапах чорні плями. Забарвлення руде, часто з темним хрестом на плечах.\nБіологія і поведінка. Як і більшість хижих звірів, лисиці зазвичай не полюють поруч зі своїм лігвом, тому качки-галагази іноді благополучно виводять пташенят від відгалуженнях житлових лисячих нір. Самі лисиці часто оселяються на "околицях" борсуковий містечок.\nСліди.  Слід овальний, два середніх пальці висунуті вперед, так що між їхніми відбитками і відбитками двох крайніх пальців можна покласти сірник (2) (на малюнку ліворуч зображений слід передньої лапи, а праворуч - задній). Взимку подушечки лап заростають вовною. Довжина кроку 20-30 см. Сліди лисиці розташовані по прямій лінії (3), на відміну від собачих, які розташовані зигзагом (по ламаної лінії) (5).\nХарчування. Живиться гризунами, рідше зайцями, птахами, комахами, падаллю і покидьками, ягодами.\nРозмноження. В кінці зими, у виводку 3-9 (рідше 2-19) цуценят (6). Для виведення потомства риють глибокі нори або займають чужі (7). Вагітність 44-58 днів, лисенят зазвичай буває 4-6, вони харчуються молоком до 1-1,5 місяці і стають дорослими до двох років. Коли лисенята підростуть, батьки приносять їм живу здобич, так що молодь має можливість вчитися прийомам умертвіння жертви (так чинять і інші хижаки).\n5. <strong><em>Вовк  звичайний</em></strong> (Canis lupus) — хижий ссавець із родини собачих, що добуває їжу самостійно активним пошуком та переслідуванням жертв.\nЗовнішній вигляд. Всі представники сімейства собачих - звірі з гострими вухами і мордою, тонкими ногами, невтяжними кігтями і пухнастим хвостом, яким вони прикривають ніс і передні лапи під час відпочинку взимку. У роді Собак довжина хвоста менше половини довжини тіла (опущений хвіст зазвичай не дістає до землі).\nВовк - великий звір з пухнастим хвостом. Довжина тіла 1-1,6 м, хвоста 35-50 см. Забарвлення лісових вовків сіра, зазвичай з темним "сідлом" на спині.\nБіологія і поведінка. Більшу частину року вовки кочують поодинці та сімейними групами - зграями. Зграя зазвичай складається з двох досвідчених звірів і ще декількох вовків, до неї можуть приєднуватися також молоді з торішнього посліду і випадкові одинаки. Зимові зграї зазвичай нараховують 5-12 звірів, але зрідка в місцях з великою кількістю дичини збирається до 40 вовків. У вовчих зграях всі звірі володіють певним соціальним статусом. При з''ясуванні відносин домінуючі тварини тримаються на прямих ногах, витягають хвіст і скаляться не відкриваючи пащу (2), а підлеглі - підгинають лапи, підтискають хвіст і оскаліваюьтся, широко відкриваючи пащу (3).\nСліди. Сліди вовка великі, витягнуті, довжина відбитка 10-18 см, ширина 5-10 см. Два середніх пальця висунуті вперед (4), так що між їхніми відбитками і відбитками двох крайніх пальців можна покласти сірник. Розташування слідів - в лінію. Зграя майже завжди йде слід у слід, так що важко відразу визначити, скільки минуло вовків. На відміну від вовчих, собачих сліди широкі, передні пальці ближче до задніх, а розташування слідів - зигзагом (по ламаної лінії) (5).\nГолос. Зв''язок між сусідніми родинами та членами зграї підтримується за допомогою виття, що може містити досить різноманітну інформацію. Навіть людина здатна навчитися визначати на слух, скільки в який виє групі звірів і якого вони приблизно віку.\nХарчування. Живиться вовк копитними, гризунами, рідше всілякої дичиною від комах до сплять у берлогах ведмедів, покидьками і стервом, рослинними кормами. Вовк - дуже сильний, рухливий звір, пробігає на добу до 25-40 км, може забрати в лігво вівцю, закинувши на спину. Потрапивши в стадо овець або верблюдів, вовки часто вбивають більше, ніж можуть винести, хоча при полюванні на диких копитних їм рідко випадає така можливість.\nРозмноження. В кінці зими, у виводку 3-9 (рідше 2-19) щенят, які прозрівають через 10-12 днів і живляться молоком до 5-6 місяців. Розмножуються в лігвах і неглибоких норах (6). Вагітність близько 2 місяців.\n6. <strong><em>Бурий ведмідь</em> </strong>(Ursus arctos) — хижий ссавець родини ведмедевих. Цей звір є найбільш знаним видом своєї родини, одним з найбільших наземних хижаків у світі та найбільшим хижаком фауни України.\nЗовнішній вигляд. Ведмедів важко сплутати з іншими звірами - всі вони великі, волохаті, незграбного додавання, з великою головою, невеликими вухами і коротким хвостом. Очі світяться вночі темно-червоним світлом. Довжина тіла до 2 м, у далекосхідних ведмедів - до 2,8 м. Між лобом і переніссям в профіль добре помітна западина. Забарвлення буре. Вуха невеликі, округлі.\nБіологія і поведінка. Активний частіше в сутінках і вночі, але іноді також вдень. Взимку бурий ведмідь впадає в неглибокий сон, влаштувавши барліг під корінням вивернуті вітром ялини, в ніші обриву, ямі, печері (1), неглибокого норі або іншому затишному місці, де скупчується багато снігу. Спить дуже чуйно, при неспокої залишає барліг і блукає колами, перш ніж знову залягти. Взимку барліг можна дізнатися за струмки пари, що піднімається над вхідним отвором – чолом. Зазвичай ведмідь уникає зустрічі з людиною. Проте звір, раптово зустрінутий на вузькій стежці, захоплений у видобутку, поранений чи ведмедиця, що охороняє ведмежат, цілком можуть напасти просто від переляку. Тому в місцях, де багато ведмедів, рекомендується при ходьбі тріщати шілками або що-небудь наспівувати. Взагалі користуватися ведмежими стежками дуже зручно, хоча гілки над ними замикаються на висоті метр-півтора. У деяких місцях такі стежки існують тисячоліттями і буквально вибиті у твердій скелі. Дуже рідко ведмеді стають справжніми людоїдами. Влітку ведмеді-самці мітять межі території, встаючи на задні лапи і здираючи кігтями кору з дерев (2). Такі "прикордонні дерева" використовуються різними звірами десятки років. У безлісних горах ведмідь дере будь-які відповідні предмети - глинисті схили, туристські намети (зазвичай під час відсутності господарів). Щоб убезпечити намет, простіше за все позначити кордон своєї ділянки, допоможе в декількох місцях на відстані 10-20 метрів навколо табору.\nСліди. Сліди дуже широкі і глибокі, п''ятипалі (3) (зліва - відбиток передньої лапи, праворуч - задній), відрізняються довгими пазурами й клишоногість (4) (така постановка лапи більш зручна для лазіння по деревах). Довжина відбитків пальців на слідах передніх лап (5) в 2-3 рази менше, ніж довжина відбитку долоні.\nХарчування. Бурий ведмідь харчується, в основному, різними рослинними кормами, личинками комах, мурахами, при нагоді - гризунами та їх запасами, падлом. Незважаючи на величезну вагу і уявну незграбність, ведмідь дуже рухливий, "спортивний" звір. Він здатний безшумно підкрастися до видобутку, наздогнати її в стрімкому (до 50 км / год) кидку, вискочити на спину і вбити одним ударом лапи (зазвичай лівої). У ведмедя немає м''яких подушечок на лапах, тому безшумність підкрадання досягається особливим способом постановки ступні. Дорослий ведмідь здатний одним ударом лапи зламати хребет Лося або коня.\nРозмноження. Влітку, він супроводжується бійками самців, зрідка зі смертельним результатом. Ведмедиці приносять (частіше раз на два роки) 1-2, зрідка до 4 маленьких ведмежат у барлозі наприкінці зими і лише через 2-3 місяці виходять  з ними назовні (6). Молоді стають статевозрілими в 3-4 роки.\n7. <strong><em>Рись</em> </strong>(лат. Lynx) - рід хижих ссавців сімейства котячих, найбільш близький до роду власне кішок (Felis).\nЗовнішній вигляд. Досить великий, на високих ногах звір з густим пухнастим хутром, китицями на вухах і добре помітними баками на щоках. Вуха трикутні, зіниці вертикальні. Довжина тіла 82-105 см, хвоста 20-31 см. Забарвлення від димчастої до червонуватою , часто з розмитими темними плямами. Взимку хутро більш світле і пухнасте (1). Очі вночі світяться зеленим світлом.\nПоширення. Живе в глухих лісах.\nБіологія і поведінка. Пензлики на вухах рисі, імовірно, служать свого роду антенами, що сприймають звукові коливання і передають їх на середнє вухо. Хоча в багатьох країнах виразом "рисі очі" позначають особливо гострий зір, експерименти показали, що вдень рись бачить дещо гірше людини. Чисельність змінюється по роках слідом за чисельністю зайців. Зазвичай рись зникає в місцях, часто відвідуваних людьми. Навіть там, де вона мешкає поблизу населених пунктів, цього обережного хижака майже неможливо побачити.\nСліди. Сліди округлі, 4-палі (2), хоча на передніх лапах по 5 пальців (кіготь короткого 1-го, укороченого пальця найгостріший і може завдавати особливо глибокі рани). Взимку слід як би вписаний в коло, надрукований хутряними "лижами" на лапах (3). Розмір сліду приблизно 10 х 10 см, крок близько 40 см. Кігті втяжні, тому на слідах звичайно не відображаються.\nГолос. Голос рисі буває часто чути під час гону, він нагадує весняні крики домашніх котів, але голосніше і набагато нижче, так що сплутати їх практично неможливо.\nХарчування. Живиться переважно зайцем, а також іншими тваринами - від полівок до молодих лосів. Вивчення зимових слідів рисі показало, що їй вдається зловити в середньому одного зайця в чотири дні і що дев''ять з десяти спроб виявляються невдалими.\nРозмноження. В другій половині зими. У період  розмноження відбуваються запеклі бійки самців, що супроводжуються гучними криками або ревом. Вагітність 6-10 тижнів, 1-5 (частіше 2-3) дитинчат народжуються в травні-червні, прозрівають на 8-12-й день, статевої зрілості досягають у 2 роки. Молоді звірі тримаються з матір''ю до чергового гону, який починається в середині зими.\n8.<strong> <em>Шпак</em></strong> (Sturnus) — палеарктичний рід співочих птахів родини шпакових (Sturnidae).\nЗовнішній вигляд. Куцохвостий, блискучо-чорний птах розміром з дрозда, восени та взимку в частих білих цяточками. До весни світлі кінчики пір''я стираються, і цятки зникають. Молоді птахи темно-бурі зі світлим горлом. Типово що бігає птах на відміну, наприклад, від дроздів, що пересуваються стрибками. Політ прямолінійний.\nГолос. Пісня складається з свистів, скрипів, наслідування іншим птахам і різних шумів. Іноді в пісні повернувся із зимівлі шпака можна почути голоси субтропічних птахів. Крик - різноманітні нявкаючий звуки, часто чутні з летить зграї.\nМісцепроживання. Звичайний в рідколісся, степах і населених пунктах. Віддає перевагу відкриті культурні ландшафти з деревними насадженнями, парки і сади.\nХарчування. Живиться різної тваринною і рослинною їжею, після закінчення періоду гніздування збирається великими щільними зграями.\nМісця гніздування. Гніздиться переважно у жител людини, займаючи спеціально для шпаків зроблені і вивішені штучні гнізда, ніші під балконами і дахами і т. п.\nТерміни гніздування. Звичайні шпаки прилітають рано, звичайно в березні, коли на полях з''являються проталини, і одразу ж займають гніздові місця. У квітні в гніздах з''являються яйця. Насиджування триває 13-15 діб, Пташенята потім вигодовуються в гнізді протягом трьох тижнів. Виліт їх відбувається у другій половині травня - першій половині червня. У птахів спостерігається іноді другого кладка.  Після вильоту пташенят шпаки збиваються в зграйки і незабаром (у липні - серпні) залишають район гніздування, переміщаючись на південь і на південний захід в місця з великою кількістю корму. Тут вони залишаються аж до осіннього відльоту на зимівлі. І лише невеликі групки продовжують триматися до осені в місцях розмноження. Відліт проходить у вересні - жовтні.\nЗимівля. Зимує, в основному, в Північній Африці, в Індії, в Південній Європі. Зустрічається на Кавказі і де-не-де у великих містах, причому нерідко зграї шпаків з року в рік зимують в одних і тих же скверах і парках.\n9. <strong><em>Синиця</em></strong> (Parus), рід птахів ряду горобиних.\nЗовнішній вигляд. На голові великий гострий смугастий хохол, спинна сторона сірувато-бура; горло, потилицю і смужка через око чорні, голова і черевце білі з буруватим нальотом. Зграйками зустрічається рідко.\nГолос.  Гучне "ци-ци-трррч".\nМісцепроживання. Живе в основному в світлохвойних і змішаних лісах.\nХарчування. Живиться виключно комахами, переважно дрібними гусеничками.\nМісця гніздування. Гніздиться у хвойних лісах. Дуже рідко зустрічається у змішаних ділянках і уникає чисто листяних насаджень.\nМісце розташування гнізда. Гніздо влаштовується головним чином в дуплах, нерідко в напіврозвалених, низьких, зарослих мохом пнях або в поглибленнях між країнами великих дерев, але при нестачі таких місць будується в покинутих болючих або сорочих гніздах, серед гілок гнізд хижаків і навіть в старих гніздах кропив''яник.\nТерміни гніздування. Гнізда з повними кладками спостерігаються в першій половині травня. Насиджування триває 15-17 діб. Пташенята знаходяться в гнізді близько трьох тижнів. Молодняк вилітає з гнізд в середині червня.\nЗимівля. Під час своїх осінніх і зимових кочівель зустрічається майже у всяких лісових спільнотах.\n10. <strong><em>Лелека білий</em></strong>, чорногуз, бусол, бузько (лат. Ciconia ciconia), — птах родини лелекових лелекових, ряду лелекоподібних.\nЗовнішній вигляд. Це велика птиця: загальна довжина її досягає 120 сантиметрів, довжина крила - 63,5 сантиметра, Плесно 24 сантиметрів, а дзьоб 22,5 сантиметра. Вага дорослого лелеки близько 4 кілограмів. Все оперення біле, тільки махові пір''я, частина криюче крила і довгі плечові - чорні. Ноги і дзьоб червоні, як і очі. Що стоїть лелека має у висоту; більше метра. У польоті шия і ноги витягнуті.\nГолос.  Замість пісні - гучне клацання дзьобом (при цьому голова закинута).\nМісцепроживання. Мешканець відкритих просторів лісової і степової зон.\nХарчування. Лелека харчується головним чином жабами і дрібною рибкою, їсть також ящірок, змій, слимаків, різних комах. Так само охоче поїдає він мишей, ховрахів і пташенят самих різноманітних птахів.\nМісця гніздування. Гніздиться переважно в населених пунктах. Невідомо чому саме цей вид навчився жити поряд з людиною, в той час як інші лелеки зовсім не виносять занепокоєння.\nМісце розташування гнізда. Гніздо влаштовує на даху дерев''яної будівлі, на руїнах будівлі, на дереві. В останньому випадку гніздо має в своєму розпорядженні або на сухих гілках щодо низько (3-5 м від землі) або високо на вершині зламаного дерева, але завжди на сонячній стороні.\nТерміни гніздування. Прилітає в другій половині березня - першій половині квітня. Відкладання яєць відбувається в травні. У насижуванні беруть участь самець і самка, вона триває 33-34 діб. У гнізді пташенята знаходяться 54-63 діб і залишають його у другій половині липня. У віці 70 діб молоді лелеки стають самостійними. Відліт спостерігається в другій половині серпня - першій половині вересня.\nЗимівля. Зимує в Африці.\n11. <strong><em>Ра?пчастий ховра?х</em></strong> (Spermophilus suslicus) — гризун з родини білячих, один з дрібних представників роду Spermophilus, та один з чотирьох видів роду, що зустрічаються на території України. Розповсюджений в кількох країнах Східної Європи, в Україні знаходиться південна частина ареалу. Основною загрозою для виду на всій території розповсюдження вважають втрату звичних природних біотопів; втім, за іншими даними, крапчастий ховрах досить успішно пристосовується до життя на сільськогосподарських угіддях.\nКрапчастий ховрах розповсюджений від східних районів Польщі на заході до середньої течії Волги на сході. На південному заході його ареал досягає румунської та молдавської частин долини Прута та пониззя Дунаю, на півдні обмежений узбережжям Чорного моря, вздовж якого ховрах зустрічається до гирла Дніпра. Ареал перетинає Дніпро біля впадіння Ворскли, і відтуди його південна межа іде по північному берегу Сіверського Донця до Луганську; після чого повертає на північний схід, і через середню течію річок Хопер та Медведиця виходить до Волги в районі Камишина. Східна межа ареалу іде через гирло річки Мокша, потім повертає вздовж правого берега Оки до Брянська, іде по лівому берегу Десни, через верхів''я Південного Бугу та Дністра. Ізольовані від основного ареалу популяції наявні в південно-східній Польщі, в Білорусі (Новогрудська височина та Копильська гряда) та на Волинській височині в межах України. Вважають, що ці ареали виникли в результаті штучної акліматизації на початку ХІХ століття .\nВ межах ареалу ховрахи зустрічаються на степових та лісостепових ділянках. В якості основного ландшафту для життя вони віддають перевагу відкритим місцевостям, порослим невисокою трав''янистою рослинністю, що дозволяє їм оглядати околиці нори та підтримувати аудіовізуальний контакт з сусідніми тваринами. Для огляду місцевості ховрахи припіднімаються на задніх лапах та приймають характерну вертикальну стійку, здалека нагадуючи стовпчик, висотою близько 20 см.\n12.<strong><em> Жайворонок</em></strong> (Alauda) — рід горобцеподібних птахів, що складається з чотирьох видів, поширених в Європі, Азії, гірських районах Північної Африки та островах Кабо-Верде.\nЗовнішній вигляд. Трохи більше горобця, спинна сторона сіро-або буро-охриста з густими бурими поздовжніми смугами, черево біле, на грудях дрібні бурі смуги. На голові короткий округлий чубок, з боків хвоста білі смужки. Брова світла.\nГолос. Крик - неголосне "чрр-ик", пісня - довга дзвінка трель. Часто співають, зависаючи в повітрі на місці, іноді дуже високо.\nМісцепроживання. Живе в полях, лугах і степах, у тому числі гірських. Гарна пісня польового жайворонка часто буває чути в небі в сонячні літні дні навіть на околицях міст. Ніколи не буває в лісі.\nХарчування. Живиться насінням та комахами.\nМісця гніздування. Жайворонок - типова польова птах. Хоча він гніздиться і на суходільних луках, великих лісових галявинах, трав''янистих лісових галявинах, але всім цим місцям проживання він явно віддає перевагу оброблені поля. Особливо охоче гніздиться в озимих та ярих хлібів.\nМісце розташування гнізда. Гніздо має в своєму розпорядженні завжди на землі: у ямці, зробленої або самої птахом, або копитом коня чи корови, зазвичай серед негустою, іноді зовсім рідкісної трави.\nБудівельний матеріал гнізда. Досить пухка і груба підстилка складається з стеблин і корінців різних трав''янистих рослин. Внутрішній шар утворений з більш тонкого і м''якого матеріалу, іноді з домішкою кінського волосся.\nТерміни гніздування. Польовий жайворонок прилітає весною рано, у перших числах квітня, але до будівництва гнізда приступає тільки тоді, коли підросте на полях зелень, тобто приблизно в перших числах травня. Насиджування перші кладки триває 14 діб, а вигодовування пташенят в гнізді - приблизно 10 днів. Пташенята залишають гніздо, не вміючи ще літати. В кінці травня - середині червня вони вже добре літають і годуються самостійно. У червні може бути друга кладка. Пташенята другу виведення стають самостійними у липні. Відліт проходить з середини вересня до початку жовтня.\nЗимівля. Перелітний птах, зимує на півдні Європи. Повертається із зимівлі дуже рано, іноді вже в березні, і залишається до листопада.\n13. Пструг також <strong><em>форель</em></strong> (лат. Salmo Pall.) — прісноводний рід риб родини лососевих. На Україні поширені 2 види. Пструг струмковий (лат. Salmo trutta morpha faris Pall.) у гірських водоймах Карпат, Криму та Кавказу; довжина до 37,5 см, вага до 0,8 кг (іноді до 2 кг); живиться безхребетними та дрібною рибою. Пструг райдужний (лат. Salmo irideus Pall), довжина до 90 см, вага до 1,6 кг. Здавна акліматизований в Україні. Обидва види пстругів — об''єкти розведення в холодноводних ставкових господарствах і спортивного рибальства.\n\n<strong>ДОДАТКИ:</strong>\n\n<a href="http://www.flickr.com/photos/45910039@N06/sets/72157622944784407/">фото тварин</a>\n\n<em>Автор: Роман Кучкуда</em>', 'гутірка "Природознавство (тварини)"', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d0%bf%d1%80%d0%b8%d1%80%d0%be%d0%b4%d0%be%d0%b7%d0%bd%d0%b0%d0%b2%d1%81%d1%82%d0%b2%d0%be-%d1%82%d0%b2%d0%b0%d1%80%d0%b8%d0%bd%d0%b8', '', '', '2010-11-12 23:50:01', '2010-11-12 21:50:01', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=117', 0, 'post', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(130, 2, '2010-01-04 22:38:32', '2010-01-04 20:38:32', '<p style="text-align: justify;">Прогулюючись Чернівцями ви матимете ознайомимося з архітектурною та культурною спадщиною міста Чернівці. Міста – яке є одним з наймальовничіших міст України, яке свого часу називали „Маленьким Парижем”, міста – яке ні в чому не відставало від Відня і було негласною столицею Європи, міста – де тротуари підмітали букетами троянд і де книгарень було більше, ніж кав’ярень.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><a href="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245878168_6b348748d9_o.jpg" target="_blank">мапа міста</a></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Ми розпочнемо нашу прогулянку з найстарішої частини міста Фонтанної площі.</em><img style="margin: 5px;" title="1" src="http://farm5.static.flickr.com/4002/4245101045_f98c4197f6_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nЦе була перша велика міська площа, вона була названа вже в австрійські часи, хоч існувала й раніше. На тому місці, де стояв фонтан, згодом з''явилися будинки - і площі майже нестало, її видно на давніх малюнках, які робили австрійські художники, бо фотографії тоді ще не було.\r\nПіднімаючись вулицею Головною вгору, ми вийдемо до Церкви святої Параскеви. Будівництво розпочалось у 1844році на місці розібраної дерев''яної церквиці, котра в свою чергу була збудована ще в 1745 р. на місці ще старішої "церкви Боярина Лєки". У новозбудованому кам''яному храмі архітектор А.Павловський використав елементи романського стилю, що надає споруді особливої краси.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Від церкви далі вверх і ми виходимо до першої кам’яниці Чернівців –„генеральський дім”. </em><img title="2.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4071/4245101149_af70f48dda_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВ час прилучення Буковини до Австрії (1774) Чернівці нараховували близько 290 будинків, споруджених переважно з дерева, що надавало, за словами К. Фон Енценберга, місту нужденного вигляду. З призначенням К. Фон Енценберга генерал-губернатором Буковини та початком реформ заохочувалося переселення до краю ремісників та торгівців. Збільшення населення міста спричинило його розширення на південь.\r\nВ 1780 році на розі сучасних вулиць Шкільної та Шолом –Алейхама було споруджено перший цегляний будинок –„генеральський дім” резиденцію генерал-губернатора.\r\nНасамперед впадає в вічі будинок на розі вулиць Головної та Шолом Алейхема, відомий чернівецьким старожилам як „Шіфа” (від німецького Schiff - корабель). Наприкінці ХVIII ст. в цьому кварталі знаходилася корчма „Під золотим кораблем”. Наприкінці ХІХ ст. в тому ж кварталі було споруджено будинок, що своїм виглядом нагадує корабель, по обидва боки якого течуть ріки –вулиці. І справді, будівля схожа на корабель, який своїм оригінальним виглядом посприяв народженню романтичних легенд.<img title="2.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4011/4245875146_4bb7bb9ccb_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nНавпроти цього дому-корабля ми можемо побачити римо-католицький костьол Воздвиження Святого Христа. Його будівництво розпочали в 1787 році. Через прорахунки будівничих фасад цієї будівлі час від часу завалювався. Тільки в 1814 році будівельні роботи були нарешті завершені, щоправда, під час великої пожежі Чернівців 1866 року вельми, постраждала башта храму, яка в свій час використовувалася як спостережний пункт для своєчасного виявлення пожеж. Також на фасаді костелу знаходиться сонячний годинник, який до сих пір показує Віденський час.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Проходячи повз годинник римо-католицького костьолу, рухаючись маленькою вуличкою, яка має назву легендарного, німецького, композитора Людвіг ван Бетховена, виводить нас на площу Філармонії-музичну площу Чернівців. </em> <img title="3.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245875248_0e2daf1168_o.jpg" alt="" hspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВона стала центром музичного життя міста, саме тут у 1876-1877рр. Було збудовано будинок Буковинського музичного товариства (філармонії), де давали свої концерти М. Лисенко, А. Рубінштей, Сіді Таль і сотні знаменитостей радянського часу і наших днів. В ансамблі площі яскраво виділяється колишній готель „Брістоль” із стилізованою баштою, у цоколі якої розташовувався першокласний ресторан.<img title="3.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2790/4245875342_bfe57c4937_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nНа 598 річницю міста на цій площі був встановлений музичний фонтан який гарно вписався в ансамбль площі, ввечері тут збирається багато мешканців та гостей міста для тогоМузичний фонтан  щоб помилуватися грою води світла і музики.\r\nВід площі вулиця Худякова (кол. Почтова) веде до історичної будівлі поштамту. Це одна з найкращих, за свідченнями сучасників, будівель міста –споруджена у 1884-1889 рр. в неокласичних формах з фігурами грецької міфології на рівні 2-го поверху та годинником над центральним входом, вона й нині викликає захоплення у чернівчан та туристів.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Прогулюючись далі від поштамту ми легко вийдемо на Центральну площу Чернівців „Площу Ринок”. </em><img title="4.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4031/4245101591_f46e9679d2_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nПерші міські архітектори не могли не рахуватися з головною функцією яку впродовж століть виконували Чернівці, слугувати митницею на міжнародному торгівельному шляху із Західної Європи до країн Леванту. Самий гамірливий ринок став основою першої впорядкованої площі, а отже, і архітектурного ансамблю. З 1825 року тут почали укладати бруківку, а з другої половини століття площа стала набувати свого неповторного вигляду. Вона була не тільки гамірливим базаром, але й центром життя міста.\r\nЦентральною спорудою архітектурного ансамблю площі стає міська Ратуша, яку вважають „Серцем міста”. Вона була зведена 1843-1847 рр. За проектом Андрія Мікуліча у стилі пізнього класицизму. У композиційному плані споруда виконана традиційно для міських ратуш. Будинок близький до квадрата і з внутрішнім двором. Над усією спорудою височить двоярусна вежа з балконом, оздоблена годинником та мідним шпилем із флагштоком. До 20-х рр. ХХ-го століття вежу увінчував золочений орел триметрової висоти. Під час ремонтних робіт 1903 року в кулю пЦентральна площа - Ратушаід орлом було закладено 20монет та лист до нащадків. Про долю цих реліквій на разі нічого невідомо. Орла зняли росіяни в 1916 році.<img title="4.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2708/4245101783_35dca96b68_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nПоруч з міською Ратушею, в самому центрі міста знаходиться будинок, який вражає навіть зовсім далеких від мистецтва та культури прибульців до столиці Буковинського краю У 1900-1901рр. у місті зводять одну з найгарніших споруд всієї Австро-Угорської імперії: приміщення Дирекція Буковинської Ощадної каси (нині приміщення художнього музею) в стилі віденської сецесії. "Bukowiner Sparkass" зводив Хьюберт Гесснер, учень батька сецесії Отто Вагнера. Серед оздоб фасаду виділяють мозаїчне панно-це 12 античних богів які символізували 12 коронованих провінцій Австро-Угорщини Сама Австрія зображена у вигляді дівчини в пурпуровій хламиді в центрі панно, а Буковину символізує юнак із конем.<img title="4.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4030/4245101923_243cf06c90_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nНижче у нинішньому Чернівецькому торгово-економічному інституті раніше розташовувався готель „Під чорним орлом”. У якому розташовувався один із найкращих ресторанів міста. Навпроти нього знаходився ще один готель „Золотий лев”. Із найстаріших будівель на площі Відділення нац. банку України (кол. кав’ярня Габсбург )залишився готель „Париж” (нині магазин „товари для молоді”) Далі на розі вулиць Кобилянської та Центральної площі й нині милує око споруда колишньої кав’ярні „Габсбург” із сецисійними інтер’єрами не гірше ніж у Відні чи Парижі. Зараз тут знаходиться відділення національного банку України.\r\nНавпроти кав’ярні ми можемо побачити будівлю колишнього готелю „Бель В’ю”, тобто „прекрасний вид” і справді з балкону цього готелю відкривається прекрасний вид на всю площу ринок, яка була улюбленим місцем зустрічей та прогулянок чернівчан, своєрідним „містом у місті”. Сьогодні Центральна площа не втратила своєї краси привабливості і залишається однією з найкращих площ у місті.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>З Центральної площі бере свій початок одна з найкрасивіших артерій міста – це ансамбль пішохідної вулиці Ольги Кобилянської, колишня Панська (Herrengasse)</em><img title="5.1" src="http://farm3.static.flickr.com/2763/4245875962_951a06f1a0_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\n„Це вулиця, яку підмітали букетами троянд та на яку не пускали у брудному взутті”. Саме так адже кожного ранку двірники мили бруківку і тротуари теплою водою з милом. А коли мешканці сіл приносили сюди сільгосппродукти, то найпорядніші з них ретельно витирали взуття при вході на цю вулицю. Тут були розташовані най фешенебельні салони, ресторани, кав’ярні, та кафе а також магазини кінотеатри банки тощо. Прогулюючись нею можна потрапити до Чернівецького краєзнавчого музею. Це найбільша скарбниця пам’яток старовини Буковини. Тут зберігається понад 84 тис. предметів, серед яких археологічні пам’ятки, природничі матеріали, стародруки зброя та багато інших речей.<img title="5.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245102189_b66cef708e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nВід Кобилянської можна спуститися вниз Вірменською до історичного вірменського кварталу з вірмено-католицьким храмом Святих Апостолів Петра і Павла, спорудженим за проектом архітектора Йозефа Главки. Сам храм ніколи не був діючим, бо якраз перед його освяченням в храмі повісився священик і тим самим осквернив церкву. Тепер це зал органної та камерної музикиВірменська церква де часто лунають класичні мелодії.\r\nНавпроти Вірменської церкви стоїть ще одна історична будівля, яка пов’язана з історичним життям це – Український народний дім, відкритий у 1887 році. За Австрії та Румунії це був осередок української культури. Тут довгий час містилась редакція газети „Буковина”, де було видрукувано першу книжку Марку Черемшини. Іван Франко читав тут перед публікою свої твори. Розписи актового залу на другому поверсі належать видатній українській малярці Августі Кохановській.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Спустившись ще трохи вниз вулицею М.Ломоносова ми виходимо на вулицю Руську де знаходяться будівлі  „Руської” та "П''яної" церков.</em><img title="6.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4056/4245102357_f1a1d564a3_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nЦерква Успіня Пресвятої Богородиці (1820-1821рр, перебудована протягом 1930-1936рр), яка називалася „Руською”, тобто українською, оскільки цю на цій вулиці жили переважно русини - українці, які відвідували цю церкву.\r\nФундатором цього храму був українець Тадей Туркул, буковинський боярин із шанованого давнього роду. З вдячності до Тадея Туркула храм у Чернівцях протягом кількох десятиліть носив ім''я святого Тадея, цим же іменем називалося і церковне братство, засноване 1834 року, - перша українська громадська організація на Буковині.\r\nСпершу церква мала гостромодний вигляд: 1821 року, коли завершили її побудову, в світі, перешматованому наполеонівськими війнами, царював в архітектурі стиль ампір. У 30-х роках XX століття храм перебудували за проектом доктора Володимира Залозецького. Вже таку, яку ми бачимо й нині.\r\n1961 року церкву, за радянською звичкою, перетворили на склад хімікатів. Старі фрески не витримали такої напруги. Дивом вцілілий іконостас, що зберігався в Миколаївській дерев''яній церкві, повернувся на своє місце 1990 року, коли храм знову повернули греко-католицькій громаді міста.\r\nТрохи далі впадають в око оригінальні „кручені” куполи нової Свято-Миколаївської церкви, яка була зведена 1939 року. Архітектури культової споруди відтворює національний румунський стиль неороминеск. Прототипом оригінального вирішення скручених бокових бань храму стала архітектура церкви в Куртя-де Арджеш - місці останнього спочинку румунських королів.<img title="6.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2632/4245876376_cf8900bb3e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nНа виготовлення іконостасу, було оголошено конкурс, в якому перемогли бухарестський художник Пауль Молда (іконописець) та скульптор Григорій Думітреску-Ловендаль, який виконав роботи по дереву.\r\nТринадцять вітражів виконав ще один житель Бухареста, художник Кірович, а каркаси для них спорудив чернівчанин Вільгельм Свідерський. Огорожу виготовив чернівчанин Олександр Манковський за проектом архітектора Вірджила Іонеску.\r\nЗ Трансільванії привезли до церкви два дзвони: вагою в 948 та 592 кілограми. „Голосові зв''язки" храму вперше дали себе почути 2 листопада 1938 року в дзвіниці, яка будувалася під керівництвом Теодора Огоновського. 6 грудня 1939 року собор було освячено.\r\nВ народі вона зветься "П''яна церква", про її „кручені” куполи ходять легенди.\r\n<em>\r\nВід церкви ми знов піднімаємося на вул. О Кобилянської, в кінці якої можна побачити два відроджених народних дома: Польський та Німецький.</em><img title="7" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245102601_ed7dd239a7_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nПольський, який знаходиться по правій стороні вулиці, був збудований у 1905 році. Серед особливостей в оформленні цього будинку слід відзначити роботу художника Качар Ботанського над інтер’єром залу а також скульптора Ю. Марковського, над горельєфом – Адаму Міцкевичу. Німецький народний дім який по іншу сторону вулиці був споруджений приблизно в той самий час(1908-1910) за проектом судетського німця Густава Фріча. Обраний ним стиль ідентифікується як модерн із мотивами німецької народної архітектури. Внутрішнє оформлення, зокрема фрески, виконав відомий художник-монументаліст Альфред Оффнер. У цьому будинку колись був розташований ресторан та величезна зала, де дуже часто влаштовували бали, на які мріяли потрапити представники всіх націй, що населяли Буковину.\r\n<em>\r\nВід вулиці панської (теперішня вул. О.Кобилянської) відходить вулиця Кафедральна, яка виводить нас до найбільшої культової споруди Буковини – Кафедрального собору Святого Духа.</em><img title="8.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4047/4245876618_aef5f6b10e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nСобор збудований у стилі пізнього класицизму протягом 1844-1866 років. Автор проекту – видатний віденський архітектор Ферденант Реаль (Roell). Споруда складається з триманого нефу, типового для буковинської культової архітектури, та двох однакових дзвіниць біля головного фасаду. Над головним входом в тімпанс, на синьому фоні, вміщена корона над схрещеними митрополичою палицею та хрестом. Внутрішня розкриття висотного простору іде на всю висоту центрального нефу і куполу. Інтер''єр був розписаний групою віденських художників на чолі з Карлом Йобстом. Розписи виконані в дусі академізму, олією по штукатурці. Спочатку це був один із конкурсних проектів Ісаакіївського собору в Санки-Петербурзі. Така споруда не може не вразити.\r\nНа протилежному боці собору розкинувся сквер, який поступово переходить у Соборну (колись Австрійську ) площу. Це найбільший майдан міста. Колись тут був, пустир на якому влаштовували ярмарки які супроводжувались музикою, штовханиною і розвагами. Його влаштовували влітку кожного року протягом 14 днів. На тимчасових дерев''яних помостах, прямо під відкритим небом, виступали мандрівні артисти і народні музики.<img title="8.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4006/4245876760_fee2f0e63a_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nВ центрі площі до 100 – річчя захоплення Буковини Австрією було встановлено монумент, що символізує Австрію. Його висота була понад 8 метрів, головна фігура з білого каравського мармуру, рельєфи з золота. Саме тоді ця площа стала площею Австрії. Ця офіційна назва, як і пам''ятник, існувала до румунської окупації 1918 року. За радянських часів на цій самій площі був споруджений обеліск Перемоги (1946). А блакитна чотирьох поверхова споруда біля обеліска – будинок колишнього буковинського Ландтагу (органу провінціального самоврядування). Проект будівлі був підготовлений Йозефом Главкою разом із Гаубіцом. Сама споруда виконана у строгих класичних формах між 1869-1873 роками. Колони центрального ризаліту, тимпани та сандраки над вікнами другого поверху – все це надає споруді урочистості та величності. Нині тут знаходиться чотирнадцятий корпус Чернівецького Національного Університету.<img title="8.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245876926_5ea7f0baff_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nА тиха вулиця за університетським корпусом, що носить ім’я Омеляна Поповича, веде до псевдоготичного єзуїтського костьолу Серця Ісуса, збудованого у 1891-1894 роках на площі Ферденанда завдяки клопотанням місіонерів з товариства Ісуса. Проект церкви розробив директор Чернівецької школи ремесел професор Й. Ляйзнер. Внутрішній простір храму, який вміщав 800 осіб, повінчаний нервюр ними зводами, які опираються на стовпи. Інтер''єр будівлі в минулому прикрашали ікони видатних майстрів кінця ХІХ поч. ХХ ст., чисельні ліпні фігури, литі бронзові свічки, помпезні віражі, які „просіюючи” світло, створювали урочистий та спокійний настрій. Він одразу став окрасою міста. Його високий шпиль проглядається із всіх окраїн Чернівців, чаруючи глядача своєю величністю. Стрункі неоготичні форми витончений інтер’єр, різнокольорові вітражі, величний орган – все це надавало храму своєрідного західноєвропейського колориту. В даний час приміщення костьолу використовується Державним архівом Чернівецької області.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Прогулюючись далі, від Соборної площі спустившись вниз вулицею Івана Франка ми  вийдемо до "Будинку з левами", ця помпезна споруда колишній Палац Юстиції. </em><img title="9" src="http://farm3.static.flickr.com/2746/4245103097_2c978cc2de_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nІї автор – видатний чеський архітектор Йозеф Главка, за його проектами у Чернівцях збудовано не одну будівлю. Фасад будинку прикрашено кольоровою керамічною цеглою, яка була виготовлена спеціально для цього палацу, та керамічними вставками. Головний фасад увінчано статуями богині правосуддя Феміди та богині кари Немизіди. Головний вхід „охороняється” від брехні та кривди двома Левами. Спорудження цієї будівлі тривало з 1904 по 1906 роки. Це одна з найкращих споруд міста, від якої тамує подих.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Спустившись трохи вниз ми виходимо на Театральну площу.</em><img title="10.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245877208_5307cd4bea_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nЩе якихось два століття тому на цьому місці – не віриться! – шумів густий ліс. У 1800 році Чернівецька міська управа змушена була видати спеціальний циркуляр про організацію в цій місцевості облаву на вовків. Х1Х ст. на недавній міській околиці, що стало гучно іменуватися площею Єлизавети, дислокувалися військові склади з провіантом. З повним розквітом торгівлі в стародавньому місті майдан „окупували” торгівці рибою. Непотамовний запах підказав і відповідну народну назву –Рибна площа, або як називали чернівецькі бюргери, Фішпляц. Згодом площа почала забудовуватися багатоповерховими кам’яницями. У повоєнний період, коли була остаточно завершена забудова площі виявилося, що будівля театру, яка колись домінувала на майдані, ніби розчинилася серед інших споруд. Тоді чернівецькі архітектори вирішили опустити середину майдану на 2,5 м., що надало всьому ансамблеві довершеності і оригінальності.\r\nА вже в наші дні в ансамблі площі з''явився ще один штрих –„алея зірок”, де зібрано десятки славетних імен співаків і музикантів, які розпочинали своє сходження на велику сцену в Чернівцях. Вона була і досі залишається улюбленим місцем відпочинку молоді. Найгарнішою спорудою цієї площі та Чернівців є чернівецький театр імені Ольги Кобилянської.<img title="10.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4029/4245103351_2fc49f8dce_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\n„Чернівецький театр – це мрія з оксамиту і золота, спроектована віденськими архітекторами Гельмером і Фельмером. І все ж вони були запрошені на роботу в Чернівці лише після того, як були споруджені за їх проектами театри у Відні й Одесі.\r\nЧернівецький театр – то пам’ятник обізнаним з культурою чернівчанам, які понад усе боялись набути репутації провінції і палко прагнули ні в чому не поступатися шановному метрополю Відню”. Так писав німецький письменник Георг Гайнцен.\r\nСам театр збудовано на місці старого міського театру в 1905-1909 роках за проектом архітекторів з Відня Г. Гельмером і Ф.Фельмером у стилі сецессіон. Але тут можна побачити риси інших стилів, зокрема, ренесансу, бароко, класицизму. Купол театру вивершує статуя мельпомене, головний фасад прикрашає барельєфна сцена з трагедії Софокла „Цар і Едіп”, а також барельєфні медальйони Вільяма Шекспіра та Ріхарда Вагнера. Як і інші театральні споруди, чернівецький театр також прикрашають погруддя видатних драматургів і композиторів різних епох і народів. Колись перед театром височів пам''ятник Шіллеру зараз на цьому місці стоїть пам’ятник Ользі Кобилянській, відкритий 1983 року.<img title="10.3" src="http://farm3.static.flickr.com/2770/4245877574_54638ba15c_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nПраворуч від театру розташований будинок колишнього Єврейського народного дому, споруджений у 1908році у псевдобарокковському стилі за проектом львівського архітектора Тадеуша Левандовського. Поруч із ним стоїть пам’ятка архітектури епохи конструктивізму – колишній Румунський народний дім, збудований у 1938 році за проектом Іона Нанеску. На протилежному боці, в оточенні двох будинків близнят, красується будинок торгівельно-промислової палати, споруджений у 1910 році в стилі модерн (зараз тут знаходиться Буковинська державна медична академія). Проект на конкурсній основі був підготовлений Фрідріхом Готельманом. На фасаді фриз, в центрі якого ми бачимо скульптури давньогрецьких богів – це Меркурій та Гея, покровителі подорожей і торгівлі. В їхніх руках – роги достатку. По фасаду розташовані емалеві щити із зображенням символів ремесел.\r\nПоблизу площі в очі впадає величезна біла будівля, яка створює враження незавершеної споруди. Це кінотеатр „Чернівці”, який колись був найбільшою та найкращою синагогою в місті. Чернівчани називали її просто „Темпель”, тобто храм. Будівля була унікальною, сучасників вражала гармонійність її форм. Вона була виконана у мавританському стилі, високі стіни увінчувались легкими квадратними баштами – мінаретами над якими підносився вгору могутній прикрашений орнаментами золочений купол. В дитячому хорі цього „Темпля” почав кар’єру співак Йозеф Шмідт, чия пісня „обійшла світ”. Під час Першої світової війни синагогу було знищено, а по війні на її руїнах побудували кінотеатр.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Від кінотеатру "Чернівці" відходить вулиця Університетська, що веде до шедевру ансамблю старих Чернівців – Чернівецького університету (колишня резиденція митрополитів). На тій же вулиці розташовані також перші два корпуси університету.</em><img title="11/1" src="http://farm5.static.flickr.com/4069/4245103651_44b543fe97_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nВ тому, що провінційне місто, «ведмежий кут», як Буковину іноді презирливо називали в інших провінціях Австро-Угорщини, отримало власний університет, велика заслуга буковинського митрополита Євгена Гакмана (1795-1873). Адже за честь стати університетським містом боролися одночасно з Чернівцями й більш відомі поселення. Старовинна Прага вимагала чеського вищого навчального закладу, батьківщина Моцарта Зальцбург хотів відродити університет, який функціонував до 1810 року, портовий Трієст теж ходив у претендентах. 31 березня 1875 року Франц Йосиф І підписав закон про заснування Чернівецького університету. До сторіччя з приєднання краю до Австро-Угорщини місто отримало розкішний подарунок: alma mater Francisco-Josefina. Подарунку раділи і майбутні спудеї, і прості обивателі. На відкриття чекали цісаря, не вийшло, довелося задовольнитися міністром К. фон Штремайєром.<img title="11.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2684/4245877796_0830573a7b_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\r\nТа давайте пройдемо трохи далі і поглянемо на головний корпус університету, колишню Митрополичу резиденцію кам’яного дива, творіння талановитого чеського архітектора Йозефа Главки.\r\nМасштаб робіт був грандіозним: спеціально для будівництва було створено ряд спеціальних кар’єрів на Буковині, в місті запрацювало два цегельних та один керамічний заводи, а також школа для будівничих. Австро-Угорщина ще не бачила нічого подібного! Майже 18 років Главка творив свій шедевр, і допомагали йому в цьому майстри з усіх усюд.<img title="11.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4043/4245103891_e1d321f277_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\r\nБудували ретельно та акуратно. Кожна цеглина вимірювалася та перевірялася на звук, а один майстер міг класти в день не більше сотні цеглин. У величезні чани з розчином додавали падаль: органіка — супер-клей, така кладка, ще й підкріплена курячими яйцями, простоїть віки.\r\nЧи існує в світі університет, більш красивий та ошатний? Навряд чи. Резиденція — дух Буковини, симбіоз стилів та культур всіх народів, що заселяли цей край. Можна проводити паралелі з середньовічними фортецями чи мавританським палацом Альказаром в іспанській Гранаді, відшукувати елементи візантійської чи романської архітектури, знаходити традиційні буковинські орнаменти в оздобі дахів, прикрашених кольоровою черепицею чи дивуватись стелям парадних залів, що так схожі на гуцульські різьблені шкатулки, та разом всі ці елементи творять всеперемагаючий акорд краси та гармонії.</p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Саме тут ми завершуємо нашу мандрівку містом, слід тільки відзначити, що Чернівці – унікальні у своєму розмаїтті.</em></p>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>Джерело: <a href="http://www.guide.cv.ua">Chernivci.City.Guide</a></em></p>', 'Мандрівка Чернівцями', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%bc%d0%b0%d0%bd%d0%b4%d1%80%d1%96%d0%b2%d0%ba%d0%b0-%d1%87%d0%b5%d1%80%d0%bd%d1%96%d0%b2%d1%86%d1%8f%d0%bc%d0%b8', '', '', '2011-02-05 13:21:39', '2011-02-05 11:21:39', '', 0, 'http://my.plast.org.ua/banka/?p=130', 0, 'post', '', 1);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(133, 2, '2011-01-29 13:20:34', '2011-01-29 11:20:34', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам. Тут Ти зможеш знайти багато цінної інформації, котра потрібна для проведення сходин, збірок, здачі проб, таборів та зростання Тебе і Твого юнацтва.\n\nМетою Пластової банки є накопичення, обмін та поширення методичної літератури та інших корисних речей для пластових виховників.\n\nЯк це все працює. В банці є створені певні розділи, а саме:\n<ul>\n	<li><strong>"Банка ігор"</strong>. Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\n	<li><strong>"Банка гутірок"</strong>. Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\n	<li><strong>"Банка місць для таборів"</strong>. Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\n	<li><strong>"Банка мандрівок"</strong>. Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\n	<li><strong>"Банка майстерок"</strong>. Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\n	<li><strong>"Банка вмілостей"</strong>. Перелік всіх вмілостей з матеріалами до кожного пункту кожної вмілості. Покликана покращити ситуацію зі здачею вмілостей юнацтвом.</li>\n	<li><strong>"Банка книг"</strong>. Банк книг, котрі безпосередньо чи опосередковано мають відношення до Пласту.</li>\n	<li><strong>"Банка проб"</strong>. Перелік проб з розписаними точками до кожної проби. Створена для уніфікації здачі проб юнацтвом, координації дій виховників в здачі проб, обміну інформацією про те хто як приймає проби.</li>\n	<li><strong>"Банка статей".</strong> Тут будуть публікуватися корисні статті для виховників.</li>\n</ul>\nВ кожному розділі вже є певна кількість публікацій. Також кожен з нас може долучитися до наповнення банок. Якщо Ти маєш цінну інформацію котра може стати в нагоді іншим виховникам надсилай її нам. Якщо Ти маєш якісь зауваги або пропозиції щодо певної публікації або розділу - просто напиши пост в відповідному місці.\n\nДодати свою публікацію можна <a href="http://plastovabanka.org.ua/?page_id=722" target="_self">тут</a>\n\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-autosave', '', '', '2011-01-29 13:20:34', '2011-01-29 11:20:34', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=133', 0, 'revision', '', 0),
(158, 2, '2010-02-09 15:09:00', '2010-02-09 13:09:00', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів, третьопробникам і просто пересічним пластунам.\r\n\r\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li>"Банка ігор". Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li>"Банка гутірок". Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li>"Банка місць для таборів". Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li>"Банка мандрівок". Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li>"Банка майстерок". Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n</ul>\r\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (<strong>plastovabanka@gmail.com</strong>) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision-5', '', '', '2010-02-09 15:09:00', '2010-02-09 13:09:00', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=158', 0, 'revision', '', 0),
(134, 2, '2009-12-08 19:32:42', '2009-12-08 17:32:42', '<ol>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=77">Повісити дошку з інформацією про старшопластунські і сеніорські курені на станиці.</a></li>\n</ol>', 'Банка ідей', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '5-revision', '', '', '2009-12-08 19:32:42', '2009-12-08 17:32:42', '', 5, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=134', 0, 'revision', '', 0),
(135, 2, '2010-01-24 19:56:54', '2010-01-24 17:56:54', '<ol>\r\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=77">Повісити дошку з інформацією про старшопластунські і сеніорські курені на станиці.</a></li>\r\n</ol>', 'Банка ідей', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '5-revision-2', '', '', '2010-01-24 19:56:54', '2010-01-24 17:56:54', '', 5, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=135', 0, 'revision', '', 0),
(136, 2, '2011-02-04 23:00:37', '2011-02-04 21:00:37', '<strong>Теренові ігри:</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=74">Гра "Облава"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=643">Гра "Прапор"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=657">Гра "Хід за легендою"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Рухливі ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=425">Гра "Мисливці і еко-поліція"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=601">Гра"Акула" </a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=624">Гра"Вогонь" </a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Тематичні ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=480">Гра "Різдвяна абетка"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=493">Гра "По Україні"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Розважальні  ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=476">Гра "Закінчи розповідь"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=585">Гра "Прикордонники і контрабандисти"</a></li>\r\n</ol>\r\n<strong>Навчальні  ігри :</strong>\r\n<ol>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=500">Гра "Запам''ятай пісню"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=572">Гра "Комунікаційна"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=666">Гра "Кіма"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=672">Гра "Інтелектуальна"</a></li>\r\n	<li><a href="http://plastovabanka.org.ua/?p=1513">Гра "Кмітливість"</a></li>\r\n</ol>', 'Ігри', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '12-autosave', '', '', '2011-02-04 23:00:37', '2011-02-04 21:00:37', '', 12, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=136', 0, 'revision', '', 0),
(137, 2, '2009-12-09 00:32:13', '2009-12-08 22:32:13', 'Теренові ігри:\n<ol>\n	<li> <a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=74">Теренова гра "Облава"</a></li>\n</ol>\n<ol></ol>', 'Банка ігор', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '12-revision', '', '', '2009-12-09 00:32:13', '2009-12-08 22:32:13', '', 12, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=137', 0, 'revision', '', 0),
(138, 2, '2009-12-09 00:34:45', '2009-12-08 22:34:45', 'Гірські маршрути:\n<ol>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=56">Маршрут Гребенів – Лопата – Зелемінь –          хр. Магури – хр. Магія -Писана криниця – Славськ</a></li>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=61">Маршрути на Пікуй (1405 м)</a></li>\n</ol>\nМандрівки містом:\n<ol>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=130">Мандрівка Чернівцями</a></li>\n</ol>', 'Банка мандрівок', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '14-revision', '', '', '2009-12-09 00:34:45', '2009-12-08 22:34:45', '', 14, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=138', 0, 'revision', '', 0),
(139, 2, '2009-12-09 00:33:39', '2009-12-08 22:33:39', '<ol>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=50">місце під табір "Либохора"</a></li>\n</ol>', 'Банка місьць для таборів', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '13-revision', '', '', '2009-12-09 00:33:39', '2009-12-08 22:33:39', '', 13, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=139', 0, 'revision', '', 0),
(141, 2, '2009-12-18 23:31:06', '2009-12-18 21:31:06', '<ol>\n	<li><a href="http://my.plast.org.ua/banka/?p=89">Майстерка "Орігамі"</a></li>\n</ol>', 'Банка майстерок', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '86-revision', '', '', '2009-12-18 23:31:06', '2009-12-18 21:31:06', '', 86, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=141', 0, 'revision', '', 0),
(325, 3, '2010-10-29 23:03:25', '2010-10-29 21:03:25', '<p style="text-align: justify;"><strong>Приладдя</strong>:  олівець, гумка, канцелярський ніж, ножиці, двосторонній скотч, кутник, фігурні ножиці,  пробійники для кругленьких дірочок з різними діаметрами, молоток, кусень цупкого товстого картону (на ньому будемо пробивати пробійниками отвори), лінійка, лляна  линва, цупкий арт-папір червоного кольору і крафт-папір світлокоричневого кольору в  тон лляної  линви.</p>\r\n\r\n<p style="text-align: justify;"><strong>Як  робити?</strong>\r\nПочнемо  з  того,  що  вирізаємо з червоного арт-паперу смужку розміром 29см х 9см.\r\nРобимо розмітку, і протискаємо, тупим кінцем ножиць, лінії згину.\r\n<div class="mceTemp" style="text-align: justify;"><dl class="wp-caption alignleft" style="width: 158px;"> <dt class="wp-caption-dt"><a title="витинанка-1" href="http://farm5.static.flickr.com/4066/5126460737_d8825b3d93_z.jpg" target="_blank"><img src="http://farm5.static.flickr.com/4066/5126460737_d8825b3d93_z.jpg" alt="витинанка-1" width="148" height="106" /></a></dt> </dl></div>\r\n<p style="text-align: justify;">Наступне, що робимо - розмічуємо ось такий квадрат з сегментами і серединкою.</p>\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Далі  олівчиком малюємо квіти  і починаємо вирізати за цією схемою  канцелярським  ножем.\r\nВ кінцевому варіанті має вийти приблизно так.\r\n<p style="text-align: justify;">Поряд з візерунком розмічаємо місце для вирізів. Прорізуємо отвори канцелярським ножем по розкреслених лініях.<a href="http://farm5.static.flickr.com/4128/5127064268_3bc4131aaa.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm5.static.flickr.com/4128/5127064268_3bc4131aaa.jpg" alt="" width="115" height="118" /></a></p>\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Має вийти 8 прорізів довжиною 2см.\r\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4040/5127064340_f502d779ff_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm5.static.flickr.com/4040/5127064340_f502d779ff_z.jpg" alt="" width="157" height="142" /></a>Так як, після усіх розміток олівцем, ця сторона виглядає неакуратною - перевертаємо листівку зворотньою стороною - тепер це буде лице нашої листівки.\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Після цього, дотримуючись стилю листівки, розмічаємо і вирізаємо букви привітання чи просто фрази.\r\nПам''ятайте, що від кількості букв тексту залежатиме кількість прорізів і відстань між ними!\r\nВ даному випадку  слів  немає,  а  є  просто  красиві  візерунки.\r\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4104/5126461031_d6092ca97e_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm5.static.flickr.com/4104/5126461031_d6092ca97e_z.jpg" alt="" width="174" height="102" /></a>Зверніть увагу - окрім канцелярського ножа були використані пробійники. У кого їх немає - не проблема вирізати ножем щось подібне на букву "о" "я" і "а". В цьому алфавіті добре пасуватимуть отвори у вигляді листочків - в стилі даної витинанки.\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Тепер вирізаємо смужку з червоного арт-паперу розміром 1см х 11см, можна на тон темнішого.\r\n<a href="http://farm2.static.flickr.com/1440/5127064524_8f5e9e32a4_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm2.static.flickr.com/1440/5127064524_8f5e9e32a4_z.jpg" alt="" width="210" height="85" /></a>Переплітаємо цю смужку паперу з отворами на листівці, кінці декоруємо фігурними ножицями і нарізаємо бахтарму, як показано на  рисунку.\r\nВ середині витинанки вибиваємо пробійником круглий отвір - центр нашого, одночасно, букету і сніжинки.\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Зі зворотньої сторони листівки наклеюємо смужку двостороннього скотчу, як показано тут.<a href="http://farm2.static.flickr.com/1367/5127064702_810cc0b87b_z.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm2.static.flickr.com/1367/5127064702_810cc0b87b_z.jpg" alt="" width="188" height="138" /></a>\r\nІ склеюємо дві сторони листівки по краю, там де розмістився скотч.\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Декоруємо верхній край листівки ножицями із візерунком зигзагу.\r\nНаступним  кроком  буде  те,  що  ми  розмічаємо і пробиваємо пробійником (можна діркопробивач) отвори, на відстані 1см.\r\nПроплітаємо в отвори шнур: один відрізок шнура в один бік, інший відрізок - в протилежний. І зав''язуємо шнури, на кінцях, у вузли.\r\nМає  вийти  так, як  у  нашому  рисунку.<a href="http://farm2.static.flickr.com/1418/5127244178_d0b1d964a9_z.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm2.static.flickr.com/1418/5127244178_d0b1d964a9_z.jpg" alt="" width="167" height="76" /></a>\r\nПісля цього, беремо три лляних  линвочки, довжиною приблизно 35см.\r\nЗаплітаємо косичку  і  зав''язуємо вузли з обох боків.\r\nВкладаємо нашу косичку і закріплюємо вузлами в такий спосіб.\r\nНа усіх кінцях шнурів зав''язуємо вузлики - для краси.\r\n\r\n<p style="text-align: justify;">Тепер  з крафт-паперу виготовляємо вкладиш для основного тексту листівки.\r\nВін може бути будь-якої довжини, щоб тільки в складеному вигляді не перевищило товщину листівки - 0,5см.\r\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4107/5127064738_0cbf62c820_z.jpg" target="_blank"><img class="alignleft" src="http://farm5.static.flickr.com/4107/5127064738_0cbf62c820_z.jpg" alt="" width="257" height="85" /></a>Висота цієї гармошки - 12см, ширина - 11см.\r\nЗверніть увагу - краї вкладишу декоровані ножицями-зигзагом.\r\nАкуратно вкладаємо нашу "гармошку" в листівку.<a href="http://farm5.static.flickr.com/4010/5126461127_d2fe6fb946_z.jpg" target="_blank"><img class="alignright" src="http://farm5.static.flickr.com/4010/5126461127_d2fe6fb946_z.jpg" alt="" width="120" height="130" /></a>\r\nТак як товщина цієї "гармошки" немаленька - вона добре зафіксована в листівці і не випадає з неї.\r\nПорада: якщо у вас немає довгої смужки крафт-паперу, шириною 11см і довжиною 70см (для потрібної товщини "гармошки") - підійде листок А4 формату, тільки його слід буде скласти вчетверо і обрізати зайве, так щоб у складеному вигляді отримати розмір 12см на 11см.\r\nВ кінцевому результаті у вас має вийти ось така листівка.<a title="витинанка загальний вигляд" href="http://farm2.static.flickr.com/1078/5126461191_7a61d96c01_z.jpg" target="_blank"><img class="aligncenter" title="остання" src="http://farm2.static.flickr.com/1078/5126461191_7a61d96c01_z.jpg" alt="" width="480" height="535" /></a>\r\n<p style="text-align: justify;"><em>автор: Софійка Мельничук</em></p>', 'витинанка “Весняна  сніжинка”', '', 'publish', 'open', 'open', '', '325', '', '', '2010-11-12 23:54:27', '2010-11-12 21:54:27', '', 0, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=325', 0, 'post', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(146, 2, '2010-01-04 22:38:32', '2010-01-04 20:38:32', 'Прогулюючись Чернівцями ви матимете ознайомимося з архітектурною та культурною спадщиною міста Чернівці. Міста – яке є одним з наймальовничіших міст України, яке свого часу називали „Маленьким Парижем”, міста – яке ні в чому не відставало від Відня і було негласною столицею Європи, міста – де тротуари підмітали букетами троянд і де книгарень було більше, ніж кав’ярень.\n\n<a href="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245878168_6b348748d9_o.jpg" target="_blank">мапа міста</a>\n\n<em>Ми розпочнемо нашу прогулянку з найстарішої частини міста Фонтанної площі.</em><img style="margin: 5px" title="1" src="http://farm5.static.flickr.com/4002/4245101045_f98c4197f6_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nЦе була перша велика міська площа, вона була названа вже в австрійські часи, хоч існувала й раніше. На тому місці, де стояв фонтан, згодом з''явилися будинки - і площі майже нестало, її видно на давніх малюнках, які робили австрійські художники, бо фотографії тоді ще не було.\nПіднімаючись вулицею Головною вгору, ми вийдемо до Церкви святої Параскеви. Будівництво розпочалось у 1844році на місці розібраної дерев''яної церквиці, котра в свою чергу була збудована ще в 1745 р. на місці ще старішої "церкви Боярина Лєки". У новозбудованому кам''яному храмі архітектор А.Павловський використав елементи романського стилю, що надає споруді особливої краси.\n\n<em>Від церкви далі вверх і ми виходимо до першої кам’яниці Чернівців –„генеральський дім”. </em><img title="2.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4071/4245101149_af70f48dda_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nВ час прилучення Буковини до Австрії (1774) Чернівці нараховували близько 290 будинків, споруджених переважно з дерева, що надавало, за словами К. Фон Енценберга, місту нужденного вигляду. З призначенням К. Фон Енценберга генерал-губернатором Буковини та початком реформ заохочувалося переселення до краю ремісників та торгівців. Збільшення населення міста спричинило його розширення на південь.\nВ 1780 році на розі сучасних вулиць Шкільної та Шолом –Алейхама було споруджено перший цегляний будинок –„генеральський дім” резиденцію генерал-губернатора.\nНасамперед впадає в вічі будинок на розі вулиць Головної та Шолом Алейхема, відомий чернівецьким старожилам як „Шіфа” (від німецького Schiff - корабель). Наприкінці ХVIII ст. в цьому кварталі знаходилася корчма „Під золотим кораблем”. Наприкінці ХІХ ст. в тому ж кварталі було споруджено будинок, що своїм виглядом нагадує корабель, по обидва боки якого течуть ріки –вулиці. І справді, будівля схожа на корабель, який своїм оригінальним виглядом посприяв народженню романтичних легенд.<img title="2.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4011/4245875146_4bb7bb9ccb_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nНавпроти цього дому-корабля ми можемо побачити римо-католицький костьол Воздвиження Святого Христа. Його будівництво розпочали в 1787 році. Через прорахунки будівничих фасад цієї будівлі час від часу завалювався. Тільки в 1814 році будівельні роботи були нарешті завершені, щоправда, під час великої пожежі Чернівців 1866 року вельми, постраждала башта храму, яка в свій час використовувалася як спостережний пункт для своєчасного виявлення пожеж. Також на фасаді костелу знаходиться сонячний годинник, який до сих пір показує Віденський час.\n\n<em>Проходячи повз годинник римо-католицького костьолу, рухаючись маленькою вуличкою, яка має назву легендарного, німецького, композитора Людвіг ван Бетховена, виводить нас на площу Філармонії-музичну площу Чернівців. </em> <img title="3.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245875248_0e2daf1168_o.jpg" alt="" hspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nВона стала центром музичного життя міста, саме тут у 1876-1877рр. Було збудовано будинок Буковинського музичного товариства (філармонії), де давали свої концерти М. Лисенко, А. Рубінштей, Сіді Таль і сотні знаменитостей радянського часу і наших днів. В ансамблі площі яскраво виділяється колишній готель „Брістоль” із стилізованою баштою, у цоколі якої розташовувався першокласний ресторан.<img title="3.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2790/4245875342_bfe57c4937_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nНа 598 річницю міста на цій площі був встановлений музичний фонтан який гарно вписався в ансамбль площі, ввечері тут збирається багато мешканців та гостей міста для тогоМузичний фонтан  щоб помилуватися грою води світла і музики.\nВід площі вулиця Худякова (кол. Почтова) веде до історичної будівлі поштамту. Це одна з найкращих, за свідченнями сучасників, будівель міста –споруджена у 1884-1889 рр. в неокласичних формах з фігурами грецької міфології на рівні 2-го поверху та годинником над центральним входом, вона й нині викликає захоплення у чернівчан та туристів.\n\n<em>Прогулюючись далі від поштамту ми легко вийдемо на Центральну площу Чернівців „Площу Ринок”. </em><img title="4.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4031/4245101591_f46e9679d2_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nПерші міські архітектори не могли не рахуватися з головною функцією яку впродовж століть виконували Чернівці, слугувати митницею на міжнародному торгівельному шляху із Західної Європи до країн Леванту. Самий гамірливий ринок став основою першої впорядкованої площі, а отже, і архітектурного ансамблю. З 1825 року тут почали укладати бруківку, а з другої половини століття площа стала набувати свого неповторного вигляду. Вона була не тільки гамірливим базаром, але й центром життя міста.\nЦентральною спорудою архітектурного ансамблю площі стає міська Ратуша, яку вважають „Серцем міста”. Вона була зведена 1843-1847 рр. За проектом Андрія Мікуліча у стилі пізнього класицизму. У композиційному плані споруда виконана традиційно для міських ратуш. Будинок близький до квадрата і з внутрішнім двором. Над усією спорудою височить двоярусна вежа з балконом, оздоблена годинником та мідним шпилем із флагштоком. До 20-х рр. ХХ-го століття вежу увінчував золочений орел триметрової висоти. Під час ремонтних робіт 1903 року в кулю пЦентральна площа - Ратушаід орлом було закладено 20монет та лист до нащадків. Про долю цих реліквій на разі нічого невідомо. Орла зняли росіяни в 1916 році.<img title="4.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2708/4245101783_35dca96b68_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nПоруч з міською Ратушею, в самому центрі міста знаходиться будинок, який вражає навіть зовсім далеких від мистецтва та культури прибульців до столиці Буковинського краю У 1900-1901рр. у місті зводять одну з найгарніших споруд всієї Австро-Угорської імперії: приміщення Дирекція Буковинської Ощадної каси (нині приміщення художнього музею) в стилі віденської сецесії. "Bukowiner Sparkass" зводив Хьюберт Гесснер, учень батька сецесії Отто Вагнера. Серед оздоб фасаду виділяють мозаїчне панно-це 12 античних богів які символізували 12 коронованих провінцій Австро-Угорщини Сама Австрія зображена у вигляді дівчини в пурпуровій хламиді в центрі панно, а Буковину символізує юнак із конем.<img title="4.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4030/4245101923_243cf06c90_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nНижче у нинішньому Чернівецькому торгово-економічному інституті раніше розташовувався готель „Під чорним орлом”. У якому розташовувався один із найкращих ресторанів міста. Навпроти нього знаходився ще один готель „Золотий лев”. Із найстаріших будівель на площі Відділення нац. банку України (кол. кав’ярня Габсбург )залишився готель „Париж” (нині магазин „товари для молоді”) Далі на розі вулиць Кобилянської та Центральної площі й нині милує око споруда колишньої кав’ярні „Габсбург” із сецисійними інтер’єрами не гірше ніж у Відні чи Парижі. Зараз тут знаходиться відділення національного банку України.\nНавпроти кав’ярні ми можемо побачити будівлю колишнього готелю „Бель В’ю”, тобто „прекрасний вид” і справді з балкону цього готелю відкривається прекрасний вид на всю площу ринок, яка була улюбленим місцем зустрічей та прогулянок чернівчан, своєрідним „містом у місті”. Сьогодні Центральна площа не втратила своєї краси привабливості і залишається однією з найкращих площ у місті.\n\n<em>З Центральної площі бере свій початок одна з найкрасивіших артерій міста – це ансамбль пішохідної вулиці Ольги Кобилянської, колишня Панська (Herrengasse)</em><img title="5.1" src="http://farm3.static.flickr.com/2763/4245875962_951a06f1a0_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\n„Це вулиця, яку підмітали букетами троянд та на яку не пускали у брудному взутті”. Саме так адже кожного ранку двірники мили бруківку і тротуари теплою водою з милом. А коли мешканці сіл приносили сюди сільгосппродукти, то найпорядніші з них ретельно витирали взуття при вході на цю вулицю. Тут були розташовані най фешенебельні салони, ресторани, кав’ярні, та кафе а також магазини кінотеатри банки тощо. Прогулюючись нею можна потрапити до Чернівецького краєзнавчого музею. Це найбільша скарбниця пам’яток старовини Буковини. Тут зберігається понад 84 тис. предметів, серед яких археологічні пам’ятки, природничі матеріали, стародруки зброя та багато інших речей.<img title="5.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245102189_b66cef708e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nВід Кобилянської можна спуститися вниз Вірменською до історичного вірменського кварталу з вірмено-католицьким храмом Святих Апостолів Петра і Павла, спорудженим за проектом архітектора Йозефа Главки. Сам храм ніколи не був діючим, бо якраз перед його освяченням в храмі повісився священик і тим самим осквернив церкву. Тепер це зал органної та камерної музикиВірменська церква де часто лунають класичні мелодії.\nНавпроти Вірменської церкви стоїть ще одна історична будівля, яка пов’язана з історичним життям це – Український народний дім, відкритий у 1887 році. За Австрії та Румунії це був осередок української культури. Тут довгий час містилась редакція газети „Буковина”, де було видрукувано першу книжку Марку Черемшини. Іван Франко читав тут перед публікою свої твори. Розписи актового залу на другому поверсі належать видатній українській малярці Августі Кохановській.\n\n<em>Спустившись ще трохи вниз вулицею М.Ломоносова ми виходимо на вулицю Руську де знаходяться будівлі  „Руської” та "П''яної" церков.</em><img title="6.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4056/4245102357_f1a1d564a3_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nЦерква Успіня Пресвятої Богородиці (1820-1821рр, перебудована протягом 1930-1936рр), яка називалася „Руською”, тобто українською, оскільки цю на цій вулиці жили переважно русини - українці, які відвідували цю церкву.\nФундатором цього храму був українець Тадей Туркул, буковинський боярин із шанованого давнього роду. З вдячності до Тадея Туркула храм у Чернівцях протягом кількох десятиліть носив ім''я святого Тадея, цим же іменем називалося і церковне братство, засноване 1834 року, - перша українська громадська організація на Буковині.\nСпершу церква мала гостромодний вигляд: 1821 року, коли завершили її побудову, в світі, перешматованому наполеонівськими війнами, царював в архітектурі стиль ампір. У 30-х роках XX століття храм перебудували за проектом доктора Володимира Залозецького. Вже таку, яку ми бачимо й нині.\n1961 року церкву, за радянською звичкою, перетворили на склад хімікатів. Старі фрески не витримали такої напруги. Дивом вцілілий іконостас, що зберігався в Миколаївській дерев''яній церкві, повернувся на своє місце 1990 року, коли храм знову повернули греко-католицькій громаді міста.\nТрохи далі впадають в око оригінальні „кручені” куполи нової Свято-Миколаївської церкви, яка була зведена 1939 року. Архітектури культової споруди відтворює національний румунський стиль неороминеск. Прототипом оригінального вирішення скручених бокових бань храму стала архітектура церкви в Куртя-де Арджеш - місці останнього спочинку румунських королів.<img title="6.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2632/4245876376_cf8900bb3e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nНа виготовлення іконостасу, було оголошено конкурс, в якому перемогли бухарестський художник Пауль Молда (іконописець) та скульптор Григорій Думітреску-Ловендаль, який виконав роботи по дереву.\nТринадцять вітражів виконав ще один житель Бухареста, художник Кірович, а каркаси для них спорудив чернівчанин Вільгельм Свідерський. Огорожу виготовив чернівчанин Олександр Манковський за проектом архітектора Вірджила Іонеску.\nЗ Трансільванії привезли до церкви два дзвони: вагою в 948 та 592 кілограми. „Голосові зв''язки" храму вперше дали себе почути 2 листопада 1938 року в дзвіниці, яка будувалася під керівництвом Теодора Огоновського. 6 грудня 1939 року собор було освячено.\nВ народі вона зветься "П''яна церква", про її „кручені” куполи ходять легенди.\n<em>\nВід церкви ми знов піднімаємося на вул. О Кобилянської, в кінці якої можна побачити два відроджених народних дома: Польський та Німецький.</em><img title="7" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245102601_ed7dd239a7_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nПольський, який знаходиться по правій стороні вулиці, був збудований у 1905 році. Серед особливостей в оформленні цього будинку слід відзначити роботу художника Качар Ботанського над інтер’єром залу а також скульптора Ю. Марковського, над горельєфом – Адаму Міцкевичу. Німецький народний дім який по іншу сторону вулиці був споруджений приблизно в той самий час(1908-1910) за проектом судетського німця Густава Фріча. Обраний ним стиль ідентифікується як модерн із мотивами німецької народної архітектури. Внутрішнє оформлення, зокрема фрески, виконав відомий художник-монументаліст Альфред Оффнер. У цьому будинку колись був розташований ресторан та величезна зала, де дуже часто влаштовували бали, на які мріяли потрапити представники всіх націй, що населяли Буковину.\n<em>\nВід вулиці панської (теперішня вул. О.Кобилянської) відходить вулиця Кафедральна, яка виводить нас до найбільшої культової споруди Буковини – Кафедрального собору Святого Духа.</em><img title="8.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4047/4245876618_aef5f6b10e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nСобор збудований у стилі пізнього класицизму протягом 1844-1866 років. Автор проекту – видатний віденський архітектор Ферденант Реаль (Roell). Споруда складається з триманого нефу, типового для буковинської культової архітектури, та двох однакових дзвіниць біля головного фасаду. Над головним входом в тімпанс, на синьому фоні, вміщена корона над схрещеними митрополичою палицею та хрестом. Внутрішня розкриття висотного простору іде на всю висоту центрального нефу і куполу. Інтер''єр був розписаний групою віденських художників на чолі з Карлом Йобстом. Розписи виконані в дусі академізму, олією по штукатурці. Спочатку це був один із конкурсних проектів Ісаакіївського собору в Санки-Петербурзі. Така споруда не може не вразити.\nНа протилежному боці собору розкинувся сквер, який поступово переходить у Соборну (колись Австрійську ) площу. Це найбільший майдан міста. Колись тут був, пустир на якому влаштовували ярмарки які супроводжувались музикою, штовханиною і розвагами. Його влаштовували влітку кожного року протягом 14 днів. На тимчасових дерев''яних помостах, прямо під відкритим небом, виступали мандрівні артисти і народні музики.<img title="8.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4006/4245876760_fee2f0e63a_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nВ центрі площі до 100 – річчя захоплення Буковини Австрією було встановлено монумент, що символізує Австрію. Його висота була понад 8 метрів, головна фігура з білого каравського мармуру, рельєфи з золота. Саме тоді ця площа стала площею Австрії. Ця офіційна назва, як і пам''ятник, існувала до румунської окупації 1918 року. За радянських часів на цій самій площі був споруджений обеліск Перемоги (1946). А блакитна чотирьох поверхова споруда біля обеліска – будинок колишнього буковинського Ландтагу (органу провінціального самоврядування). Проект будівлі був підготовлений Йозефом Главкою разом із Гаубіцом. Сама споруда виконана у строгих класичних формах між 1869-1873 роками. Колони центрального ризаліту, тимпани та сандраки над вікнами другого поверху – все це надає споруді урочистості та величності. Нині тут знаходиться чотирнадцятий корпус Чернівецького Національного Університету.<img title="8.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245876926_5ea7f0baff_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nА тиха вулиця за університетським корпусом, що носить ім’я Омеляна Поповича, веде до псевдоготичного єзуїтського костьолу Серця Ісуса, збудованого у 1891-1894 роках на площі Ферденанда завдяки клопотанням місіонерів з товариства Ісуса. Проект церкви розробив директор Чернівецької школи ремесел професор Й. Ляйзнер. Внутрішній простір храму, який вміщав 800 осіб, повінчаний нервюр ними зводами, які опираються на стовпи. Інтер''єр будівлі в минулому прикрашали ікони видатних майстрів кінця ХІХ поч. ХХ ст., чисельні ліпні фігури, литі бронзові свічки, помпезні віражі, які „просіюючи” світло, створювали урочистий та спокійний настрій. Він одразу став окрасою міста. Його високий шпиль проглядається із всіх окраїн Чернівців, чаруючи глядача своєю величністю. Стрункі неоготичні форми витончений інтер’єр, різнокольорові вітражі, величний орган – все це надавало храму своєрідного західноєвропейського колориту. В даний час приміщення костьолу використовується Державним архівом Чернівецької області.\n\n<em>Прогулюючись далі, від Соборної площі спустившись вниз вулицею Івана Франка ми  вийдемо до "Будинку з левами", ця помпезна споруда колишній Палац Юстиції. </em><img title="9" src="http://farm3.static.flickr.com/2746/4245103097_2c978cc2de_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nІї автор – видатний чеський архітектор Йозеф Главка, за його проектами у Чернівцях збудовано не одну будівлю. Фасад будинку прикрашено кольоровою керамічною цеглою, яка була виготовлена спеціально для цього палацу, та керамічними вставками. Головний фасад увінчано статуями богині правосуддя Феміди та богині кари Немизіди. Головний вхід „охороняється” від брехні та кривди двома Левами. Спорудження цієї будівлі тривало з 1904 по 1906 роки. Це одна з найкращих споруд міста, від якої тамує подих.\n\n<em>Спустившись трохи вниз ми виходимо на Театральну площу.</em><img title="10.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245877208_5307cd4bea_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nЩе якихось два століття тому на цьому місці – не віриться! – шумів густий ліс. У 1800 році Чернівецька міська управа змушена була видати спеціальний циркуляр про організацію в цій місцевості облаву на вовків. Х1Х ст. на недавній міській околиці, що стало гучно іменуватися площею Єлизавети, дислокувалися військові склади з провіантом. З повним розквітом торгівлі в стародавньому місті майдан „окупували” торгівці рибою. Непотамовний запах підказав і відповідну народну назву –Рибна площа, або як називали чернівецькі бюргери, Фішпляц. Згодом площа почала забудовуватися багатоповерховими кам’яницями. У повоєнний період, коли була остаточно завершена забудова площі виявилося, що будівля театру, яка колись домінувала на майдані, ніби розчинилася серед інших споруд. Тоді чернівецькі архітектори вирішили опустити середину майдану на 2,5 м., що надало всьому ансамблеві довершеності і оригінальності.\nА вже в наші дні в ансамблі площі з''явився ще один штрих –„алея зірок”, де зібрано десятки славетних імен співаків і музикантів, які розпочинали своє сходження на велику сцену в Чернівцях. Вона була і досі залишається улюбленим місцем відпочинку молоді. Найгарнішою спорудою цієї площі та Чернівців є чернівецький театр імені Ольги Кобилянської.<img title="10.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4029/4245103351_2fc49f8dce_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\n„Чернівецький театр – це мрія з оксамиту і золота, спроектована віденськими архітекторами Гельмером і Фельмером. І все ж вони були запрошені на роботу в Чернівці лише після того, як були споруджені за їх проектами театри у Відні й Одесі.\nЧернівецький театр – то пам’ятник обізнаним з культурою чернівчанам, які понад усе боялись набути репутації провінції і палко прагнули ні в чому не поступатися шановному метрополю Відню”. Так писав німецький письменник Георг Гайнцен.\nСам театр збудовано на місці старого міського театру в 1905-1909 роках за проектом архітекторів з Відня Г. Гельмером і Ф.Фельмером у стилі сецессіон. Але тут можна побачити риси інших стилів, зокрема, ренесансу, бароко, класицизму. Купол театру вивершує статуя мельпомене, головний фасад прикрашає барельєфна сцена з трагедії Софокла „Цар і Едіп”, а також барельєфні медальйони Вільяма Шекспіра та Ріхарда Вагнера. Як і інші театральні споруди, чернівецький театр також прикрашають погруддя видатних драматургів і композиторів різних епох і народів. Колись перед театром височів пам''ятник Шіллеру зараз на цьому місці стоїть пам’ятник Ользі Кобилянській, відкритий 1983 року.<img title="10.3" src="http://farm3.static.flickr.com/2770/4245877574_54638ba15c_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nПраворуч від театру розташований будинок колишнього Єврейського народного дому, споруджений у 1908році у псевдобарокковському стилі за проектом львівського архітектора Тадеуша Левандовського. Поруч із ним стоїть пам’ятка архітектури епохи конструктивізму – колишній Румунський народний дім, збудований у 1938 році за проектом Іона Нанеску. На протилежному боці, в оточенні двох будинків близнят, красується будинок торгівельно-промислової палати, споруджений у 1910 році в стилі модерн (зараз тут знаходиться Буковинська державна медична академія). Проект на конкурсній основі був підготовлений Фрідріхом Готельманом. На фасаді фриз, в центрі якого ми бачимо скульптури давньогрецьких богів – це Меркурій та Гея, покровителі подорожей і торгівлі. В їхніх руках – роги достатку. По фасаду розташовані емалеві щити із зображенням символів ремесел.\nПоблизу площі в очі впадає величезна біла будівля, яка створює враження незавершеної споруди. Це кінотеатр „Чернівці”, який колись був найбільшою та найкращою синагогою в місті. Чернівчани називали її просто „Темпель”, тобто храм. Будівля була унікальною, сучасників вражала гармонійність її форм. Вона була виконана у мавританському стилі, високі стіни увінчувались легкими квадратними баштами – мінаретами над якими підносився вгору могутній прикрашений орнаментами золочений купол. В дитячому хорі цього „Темпля” почав кар’єру співак Йозеф Шмідт, чия пісня „обійшла світ”. Під час Першої світової війни синагогу було знищено, а по війні на її руїнах побудували кінотеатр.\n\n<em>Від кінотеатру "Чернівці" відходить вулиця Університетська, що веде до шедевру ансамблю старих Чернівців – Чернівецького університету (колишня резиденція митрополитів). На тій же вулиці розташовані також перші два корпуси університету.</em><img title="11/1" src="http://farm5.static.flickr.com/4069/4245103651_44b543fe97_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nВ тому, що провінційне місто, «ведмежий кут», як Буковину іноді презирливо називали в інших провінціях Австро-Угорщини, отримало власний університет, велика заслуга буковинського митрополита Євгена Гакмана (1795-1873). Адже за честь стати університетським містом боролися одночасно з Чернівцями й більш відомі поселення. Старовинна Прага вимагала чеського вищого навчального закладу, батьківщина Моцарта Зальцбург хотів відродити університет, який функціонував до 1810 року, портовий Трієст теж ходив у претендентах. 31 березня 1875 року Франц Йосиф І підписав закон про заснування Чернівецького університету. До сторіччя з приєднання краю до Австро-Угорщини місто отримало розкішний подарунок: alma mater Francisco-Josefina. Подарунку раділи і майбутні спудеї, і прості обивателі. На відкриття чекали цісаря, не вийшло, довелося задовольнитися міністром К. фон Штремайєром.<img title="11.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2684/4245877796_0830573a7b_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />\nТа давайте пройдемо трохи далі і поглянемо на головний корпус університету, колишню Митрополичу резиденцію кам’яного дива, творіння талановитого чеського архітектора Йозефа Главки.\nМасштаб робіт був грандіозним: спеціально для будівництва було створено ряд спеціальних кар’єрів на Буковині, в місті запрацювало два цегельних та один керамічний заводи, а також школа для будівничих. Австро-Угорщина ще не бачила нічого подібного! Майже 18 років Главка творив свій шедевр, і допомагали йому в цьому майстри з усіх усюд.<img title="11.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4043/4245103891_e1d321f277_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />\nБудували ретельно та акуратно. Кожна цеглина вимірювалася та перевірялася на звук, а один майстер міг класти в день не більше сотні цеглин. У величезні чани з розчином додавали падаль: органіка — супер-клей, така кладка, ще й підкріплена курячими яйцями, простоїть віки.\nЧи існує в світі університет, більш красивий та ошатний? Навряд чи. Резиденція — дух Буковини, симбіоз стилів та культур всіх народів, що заселяли цей край. Можна проводити паралелі з середньовічними фортецями чи мавританським палацом Альказаром в іспанській Гранаді, відшукувати елементи візантійської чи романської архітектури, знаходити традиційні буковинські орнаменти в оздобі дахів, прикрашених кольоровою черепицею чи дивуватись стелям парадних залів, що так схожі на гуцульські різьблені шкатулки, та разом всі ці елементи творять всеперемагаючий акорд краси та гармонії.\n\n<em>Саме тут ми завершуємо нашу мандрівку містом, слід тільки відзначити, що Чернівці – унікальні у своєму розмаїтті.</em>\n\n<em>Джерело: <a href="http://www.guide.cv.ua">Chernivci.City.Guide</a></em>', 'мандрівка Чернівцями', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '130-revision', '', '', '2010-01-04 22:38:32', '2010-01-04 20:38:32', '', 130, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=146', 0, 'revision', '', 0),
(147, 2, '2010-01-24 19:50:10', '2010-01-24 17:50:10', '<a href="http://farm5.static.flickr.com/4033/4247105473_f63da11e82_o.jpg" target="_blank"><img class="alignnone" title="Зроби свій внесок в спільну справу" src="http://farm5.static.flickr.com/4033/4247105473_f63da11e82_o.jpg" alt="" width="486" height="223" /></a>\r\nПластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів, третьопробникам і просто пересічним пластунам.\r\n\r\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li>"Банка ідей". Банк ідей, котрі потребують реалізації. Розділ створений, щоб звести докупи тих людей, які мають ідеї але немають можливості їх реалізувати та тих людей, які ці ідеї можуть втілити в життя.</li>\r\n	<li>"Банка ігор". Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li>"Банка гутірок". Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li>"Банка місць для таборів". Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li>"Банка мандрівок". Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li>"Банка майстерок". Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n</ul>\r\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (romko43@gmail.com) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision-2', '', '', '2010-01-24 19:50:10', '2010-01-24 17:50:10', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=147', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(149, 2, '2010-02-09 12:09:07', '2010-02-09 10:09:07', 'ПРО ЩО ЙДЕТЬСЯ\n\nЗ давен-давна людей розрізняли по уборі й поведінці. Стара приповідка каже: «яким тебе бачать таким тебе пишуть», бо заки людина відчинить губу, її відразу приділяють до певної категорії на підставі зовнішнього вигляду і її поведінки. Очевидно, кожна людина хоче, щоб про неї її приятелі, знайомі, а то і посторонні люди думали прихильно, бо ж від цього буде залежати зразу і на будуче, відношення тих людей до неї.\n\nНа жаль, багато людей серед нас цього не усвідомлює собі, або не хоче признати. Важко сказати, чия тут вина, чи цілої суспільности в якій ця людина виростає, чи батьків, чи таки даної одиниці? Багато з нас стрічається з некультурною поведінкою на денному порядку, але частіше як ні, нам ніяк звертати людям увагу просто тому, щоб їх не вразити чи засоромити. Не знаю, чи це добре чи зле, але так воно є.\n\nКУЛЬТУРНА ПОВЕДІНКА\n\nНа університетах не вчать доброї поведінки, тому досить часто люди з докторатами не знають, як і коли сказати «дякую». Людина виносить добре виховання з хати і якщо має обсерваційний хист доповняє його тим, що бачить в окруженні, в якому живе. Людина, яка бажає, щоб її уважали культурною, спостерігає і засвоює те, що вона думає їй бракує.\n\nЦя гутірка, яку написав Куба (Ватага Бурлак) є для тих членів Пласту і їх прихильників, які дивляться, але не бачать, і речі, які вони повинні були зауважити і присвоїти, проходять попри них наче мряка у високих горах.\n\nПластовий ідеолог О. Тисовський, у своїй книжці  «Життя в   Пласті» начеркнув профіль ідеального пластуна в надії, що такий буде «Новий Люд». Здається, що його книжка надто наголошує пластові чесноти і лишає мало місця для чисто людських прикмет і ми сподіємося, що ця гутірка заповнить цю прогалину.\n\nРЕЧІ ОСНОВНІ\n\nДякую Прошу Перепрошую\n\nХто не вживає цих слів в щоденному житті, не може мріяти, щоб його уважали культурною людиною. Але, щоб тебе уважали культурним, вимог є дещо більше і тому в цій гутірці ми стараємось їх начеркнути.\n\nА що це культурна людина? В першу чергу треба відрізнити культурну від цивілізованої. В нашому розумінні культурна людина, це цивілізована особа плюс, а цей плюс складається з етичних і естетичних прикмет, яких цивілізована людина не конче посідає.\n\nПРО МОВУ І ГУБУ\n\nТреба брати під увагу, що вираз лиця і очей впливає на значення ваших слів, а то і зовсім їх зміняє. Це саме відноситься до тону і сили нашого голосу.\n\nЯк маєш щось мудрого сказати, то говори виразно і помірковано, це значить не кричи, навіть як маєш гарний голос і не спішися, хіба що ловиш останній поїзд.\n\nВ церкві, театрі і на концертах не розмовляй під час дії, а як мусиш, то шепотом. В товаристві не уживай слів, які можуть вразити присутніх і не перекрикуй співбесідників, але і не шепочи другому на вухо.\n\nНе зближайся за близько до лиця співбесідника, як маєш «плинну» вимову або несвіжий віддих.\n\nНе жуй гуми прилюдно, а зубочистку тримай в зубах тільки в товаристві ковбоїв, але навіть там не їж її на десер.\n\nЯк зіваєш, заслони уста, хіба що конче хочеш похвалитися своїми пльомбами. Язик не є до довбання в зубах, ані до цямкання.\n\nЯзик показуєш як маєш 5 літ або менше.\n\nЗА, ПРИ І ПІД СТОЛОМ\n\nВелику частину нашого життя проводимо при столі в присутності других людей і тому наша поведінка там особливо важлива.\n\nНа стіл, на якому подають їжу або напитки, не став ніг ані взутих, ані босих, без огляду на якість і ціну взуття і без огляду як недавно ти мив ноги. Не клади теж на стіл:\n\n-              капелюха, навіть як це Федора чи Панама;\n\n-              гребеня або щітки до волосся, навіть як маєш чисту голову;\n\n-             ліктів, коли їж, або думаєш.\n\nЗа стіл сідаєш тоді, коли господарі тобі скажуть.\n\nЗа столом не сидиш в шапці чи капелюсі, навіть як ти в корчмі.\n\nЗа столом не киваєшся на кріслі, навіть як не боїшся, що впадеш.\n\nЗа столом не горбишся, хіба що маєш сто літ, але і не розлягаєшся як паша в гаремі. Зупи не сьорбай і не дмухай на неї, вона сама вистигне. Не соли страви поки не попробуєш. Починаєш їсти як вже всім подали страву. Як їж, не цямкай і тримай лікті коло себе, а не під носом сусіда.\n\nНе говори з повною губою, навіть як маєш щось мудрого до сказання.\n\nНе наголошуй своїх аргументів ані вилками, ані ложкою, ані ножем, навіть як він тупий.\n\nЯк не можеш покусати ликавого м''яса, не випльовуй його на таріль, а дискретно постав його там вилками.  Помимо ликавого м''яса зроби господині комплімент за її кулінарний хист, але не переборщуй.\n\nНе чисть зубів при столі, а як мусиш, заслони уста серветкою або відійди від стола.\n\nНігтів, які все мусять бути бездоганно чисті, не чисть вилками, хіба що ти щойно виліз з шувару або з печери.\n\nЯк мусиш пчихнути, відверни голову від присутніх, закрий рота хусточкою або серветкою і як пчихнеш, вибачся.\n\nСерветку, яку господарі подали до стола, постав собі в подолок і не уживай її замість хусточки до носа. Обтирай нею вуса, бороду, але не піт з чола.\n\nНіколи не причісуй волосся при столі, хіба що їж обід у фризієра.\n\nПід столом тримай ноги коло себе і не стягай взуття, навіть дискретно і навіть як твої ноги зовсім гарно пахнуть.\n\nНе штуркай ногою сусідки навіть як вона гарна.\n\nЯк тобі упаде кусок їдження, піднеси і не старайся підсунути його сусідови.\n\nНе годуй домашнього пса під столом, навіть як м''яса подали до схочу. А передусім не підпирай на столі голови ліктем, навіть як вона велика і тяжка.\n\nВ ГОСТИНІ\n\nМи дуже гостинний народ і ті, що нас гостять роблять всі заходи, щоб нам догодити. Це очевидно вимагає від гостей належного признання під кожним оглядом.\n\nЯк тебе запросили на обід чи вечерю, подякуй чемно і як прийдеш принеси або квіти, або помадки, а як господарі мають малі діти, якусь забавку.\n\nНе приводи своєї панни, хіба що вона теж була запрошена.\n\nНе входи з папіроскою чи файкою в зубах і не вітайся з рукою в кишені.\n\nНа візиту приходиш в блюзці і в краватці, хіба що господарі зазначили, що це свобідна візита. Навіть як ця візита в городі, не приходи босий, навіть як маєш чисті ноги.\n\nХоч ти є дуже мудрий, дай нагоду другим дещо сказати.\n\nЯкщо, це перша формальна візита не розглядайся по хаті, не приглядайся до образів та інших пам''яток.\n\nПодякуй як встаєш від стола, але не вставай перший, а як мусиш, то вибачся.\n\nЧемно є подякувати за гостину короткою запискою, але не аж два тижні по візиті.\n\nЩОДЕННА ОДЕЖА\n\nКолись жіноча мода йшла з Парижу, а чоловіча з Лондону. Сьогодні обі моди йдуть з усілля і міняються в гряди годи, але деякі норми залишаються без змін. Одяг все мусить бути чистий, випрасований і не сміє тхнути потом.\n\nШтани носиш на паску або на підтяжках. Шкарпитки повинні бути темнішого кольору як штани. Краватка повинна гармонізуватися з блюзкою і не сміє мати меню з попереднього тижня. Сорочка мусить бути випрасована і чиста. Хусточку до носа носиш в нагрудній кишені блюзки, а як не носиш блюзки, то в задній кишені штанів.\n\nХустка мусить бути бездоганно чиста і не сміє бути зімнята в кульку.\n\nВЕЧІРНА ОДЕЖА\n\nФрак і смокінг, або біла і чорна краватка (метелик), бо до фрака вбирається білу, а до смокінга чорну.\n\nЯк ти у фраку, не носиш годинника на руці. Вечірнє убрання не носиш рано, ані в полуднє, хіба що граєш в симфонічній орхестрі. Як обстрижешся свіжо і вбираєш фрак, тоді будеш виглядати   як фризієр.\n\nНавіть як ти не у фраку, не довбаєш в носі!\n\nНА ВУЛИЦІ\n\nХоч ти певно додумуєшся, що вулиця не є виключно для твого ужитку, хочу потвердити, що воно дійсно так є.\n\nІдеш правою стороною, хіба що ти в Англії.\n\nНе машеруєш з руками в кишенях і не посвистуєш, хіба що йдеш в товаристві Львівських батярів.\n\nНе плюєш ані на хідник, ані на вулицю, ані під вітер!\n\nЯк ти в товаристві жінки, або старшої особи, йдеш по її лівій стороні, хіба що на вулиці болото.\n\nЯк штуркнеш когось, перепроси без огляду чи це була твоя вина, чи ні.\n\nЯк стрінеш знайомих поздорови, а як вітаєшся, чекай, щоб старший, або як це жінка, перші подали тобі руку.\n\nЯк знайомиш людей, представляєш мужчину жінці, а молодих старшим, ніколи навпаки.\n\nНе вітайся з криком і не задержуй прохожих.\n\nНе подаєш руки в рукавичках, хіба що на дворі є холодно і всі є в рукавичках.\n\nТЕЛЕФОН\n\nТелефон, а особливо мобільний, є відносно новий засіб комунікації і тому етика його вживання ще є в стадії розвитку.\n\nНе дзвониш, навіть до добрих знайомих, перед дев''ятою зранку або по десятій вечора. Як хтось відповість, не питаєш хто він, а відразу кажеш хто ти, але не уживаєш титулів, наприклад: тут інженер або тут пані Галя. Якщо відповідь є на ленті не проси, щоб тобі віддзвонити, навіть як дзвониш зі сусідного села. Подай дату і годину, коли ти дзвонив і скажи, що подзвониш пізніше.\n\nНе руміґай як розмовляєш і не пчихай, ані не кашляй до слухавки, а як вирветься, вибачся.\n\nЯкщо до тебе дзвонили, не кінчи розмови, коли тобі вигідно, а чекай поки твій співбесідник це зробить. Якщо в тебе грає радіо або телевізія, стиши голос, твій співбесідник не конче мусить любити «рок енд ролл».\n\nЯкщо ти є гордим власником мобільного телефону і хочеш, щоб всі це знали, повісь собі його на шию, радше як маєш бавити присутніх своїми любовними чи родинними справами.\n\nВилучи це «технічне чудо» як ти є в церкві, ресторані, в театрі чи на засіданні або настав на беззвучне дрижання.\n\nВ ТОВАРИСТВІ ЖІНКИ\n\nЩе в печерах якось так прийнялося, що жінки заслуговують на особливу увагу мабуть тому, що вони є більше чутливі і фізично делікатні.\n\nНе вітаєшся з жінкою з папіроскою в зубах, навіть як вона має вуса. Відчиняєш жінці двері і пускаєш її перед собою. В автобусі чи в трамваю відступаєш своє сидженя, навіть як жінка ще не є в тяжі.\n\nВстаєш з крісла як жінка, не твоя, входить в кімнату або підходить до стола в ресторані. Як жінка сідає до столу підсуваєш їй крісло. Ніколи не вітаєшся з жінкою сидячи, хіба що ти спараліжований і не простягаєш до неї руки перший.\n\nЯк жінка всідає або висідає з авта відчиняєш жінці двері, а як це завдає тобі забагато труду, то вози жінок фірою.\n\nПомагаєш жінці убрати плащ або футро.\n\nВ ГУРТІ\n\nКожна людина, включно з англійською королевою, поводиться в присутності других людей інакше як на самоті, бо хоче, щоб про неї якнайкраще думали.\n\nНе вітаєшся з рукою в кишені. Не чіхайся ані в потилицю, ані в голову, ані там.\n\nЯк тобі припадково відіб''ється, вибачся. Як пчихаєш чи кашляєш, заслони ніс і уста хусточкою, а як не маєш, долонями.\n\nВ усі ані в носі не довбай, там золота не знайдеш.\n\nНе обтирай носа рукавом, ані лівим ані правим. Як мусиш видмухати ніс в публичному місці, роби це дискретно і не мельодійно. Вітру не випускай ані голосно ані по тихеньки.\n\nЯк розмовляєш з кимсь, дивися йому в очі, а не на звізди, хіба що ти астроном, ані на землю, хіба що ти агроном.\n\nЯк розмовляєш на вулиці, не підпирай ані ліхтарні, ані камениці - вони на тебе не впадуть.\n\nЛИСТУВАННЯ\n\nДумки висловлені усно забуваються, думки висловлені на письмі залишаються, часто на все. Тому добре подумай, заки щось напишеш.\n\nВ першу чергу, в правому горішньому куті, подаєш дату, бо все є та можливість, що твій лист перейде в історію і тому, що дата твого листа буде потрібна особі, до якої ти пишеш. Якщо пишеш в Америці, перше подаєш місяць, потім день і рік. В Україні, перше день, а опісля місяць і рік.\n\nЯк особа до котрої ти пишеш є тобі близька, починаєш  від «дорогий» або «дорога», а як ні то «шановний/а», або «високоповажаний/а».\n\nЯкщо звертаєшся через «Ти», то і «Ти» і всі відмінки цього заіменника мусять бути великою буквою. Це саме відноситься, як звертаєшся через «Ви». В англійській мові, мабуть одинокій, «Я» себто «І» пишеться великою буквою.\n\nЯкщо твій лист є відповіддю на листа, що ти його одержав, зазначи це і подякуй. Закінчуй поздоровленням для особи, до якої пишеш і, якщо годиться, її близьких. До осіб, які тобі далекі закінчуєш більш формально «З поважанням» або «З глибокою пошаною», або «З належною пошаною».\n\nНе закінчуй утертою фразою «На тому кінчу», бо ж це наглядне.\n\nЗАКІНЧЕННЯ\n\nЦя гутірка торкається лиш найбільш буденних моментів в складному житті людини, бо коли б хотів згадати всі можливі ситуації, писав би книги. Нам ніяк це робити і тому закінчуємо універсальною порадою:\n\nВажним в житті є те, щоб ти, ні зовнішним виглядом, ні своєю поведінкою не відштовхував людей від себе, а навпаки, щоб людям було приємно бути в твойому товаристві\n\n<em>Дана гутірка є передруком книги «Поведінка» написаної Кубою (Бурлаки) виданої пластовим куренем Ватага Бурлаків в Ню-Йорку 2006 року.</em>', '', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '148-revision', '', '', '2010-02-09 12:09:07', '2010-02-09 10:09:07', '', 148, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=149', 0, 'revision', '', 0),
(150, 2, '2010-02-09 12:09:45', '2010-02-09 10:09:45', 'ПРО ЩО ЙДЕТЬСЯ\r\n\r\nЗ давен-давна людей розрізняли по уборі й поведінці. Стара приповідка каже: «яким тебе бачать таким тебе пишуть», бо заки людина відчинить губу, її відразу приділяють до певної категорії на підставі зовнішнього вигляду і її поведінки. Очевидно, кожна людина хоче, щоб про неї її приятелі, знайомі, а то і посторонні люди думали прихильно, бо ж від цього буде залежати зразу і на будуче, відношення тих людей до неї.\r\n\r\nНа жаль, багато людей серед нас цього не усвідомлює собі, або не хоче признати. Важко сказати, чия тут вина, чи цілої суспільности в якій ця людина виростає, чи батьків, чи таки даної одиниці? Багато з нас стрічається з некультурною поведінкою на денному порядку, але частіше як ні, нам ніяк звертати людям увагу просто тому, щоб їх не вразити чи засоромити. Не знаю, чи це добре чи зле, але так воно є.\r\n\r\nКУЛЬТУРНА ПОВЕДІНКА\r\n\r\nНа університетах не вчать доброї поведінки, тому досить часто люди з докторатами не знають, як і коли сказати «дякую». Людина виносить добре виховання з хати і якщо має обсерваційний хист доповняє його тим, що бачить в окруженні, в якому живе. Людина, яка бажає, щоб її уважали культурною, спостерігає і засвоює те, що вона думає їй бракує.\r\n\r\nЦя гутірка, яку написав Куба (Ватага Бурлак) є для тих членів Пласту і їх прихильників, які дивляться, але не бачать, і речі, які вони повинні були зауважити і присвоїти, проходять попри них наче мряка у високих горах.\r\n\r\nПластовий ідеолог О. Тисовський, у своїй книжці  «Життя в   Пласті» начеркнув профіль ідеального пластуна в надії, що такий буде «Новий Люд». Здається, що його книжка надто наголошує пластові чесноти і лишає мало місця для чисто людських прикмет і ми сподіємося, що ця гутірка заповнить цю прогалину.\r\n\r\nРЕЧІ ОСНОВНІ\r\n\r\nДякую Прошу Перепрошую\r\n\r\nХто не вживає цих слів в щоденному житті, не може мріяти, щоб його уважали культурною людиною. Але, щоб тебе уважали культурним, вимог є дещо більше і тому в цій гутірці ми стараємось їх начеркнути.\r\n\r\nА що це культурна людина? В першу чергу треба відрізнити культурну від цивілізованої. В нашому розумінні культурна людина, це цивілізована особа плюс, а цей плюс складається з етичних і естетичних прикмет, яких цивілізована людина не конче посідає.\r\n\r\nПРО МОВУ І ГУБУ\r\n\r\nТреба брати під увагу, що вираз лиця і очей впливає на значення ваших слів, а то і зовсім їх зміняє. Це саме відноситься до тону і сили нашого голосу.\r\n\r\nЯк маєш щось мудрого сказати, то говори виразно і помірковано, це значить не кричи, навіть як маєш гарний голос і не спішися, хіба що ловиш останній поїзд.\r\n\r\nВ церкві, театрі і на концертах не розмовляй під час дії, а як мусиш, то шепотом. В товаристві не уживай слів, які можуть вразити присутніх і не перекрикуй співбесідників, але і не шепочи другому на вухо.\r\n\r\nНе зближайся за близько до лиця співбесідника, як маєш «плинну» вимову або несвіжий віддих.\r\n\r\nНе жуй гуми прилюдно, а зубочистку тримай в зубах тільки в товаристві ковбоїв, але навіть там не їж її на десер.\r\n\r\nЯк зіваєш, заслони уста, хіба що конче хочеш похвалитися своїми пльомбами. Язик не є до довбання в зубах, ані до цямкання.\r\n\r\nЯзик показуєш як маєш 5 літ або менше.\r\n\r\nЗА, ПРИ І ПІД СТОЛОМ\r\n\r\nВелику частину нашого життя проводимо при столі в присутності других людей і тому наша поведінка там особливо важлива.\r\n\r\nНа стіл, на якому подають їжу або напитки, не став ніг ані взутих, ані босих, без огляду на якість і ціну взуття і без огляду як недавно ти мив ноги. Не клади теж на стіл:\r\n\r\n-              капелюха, навіть як це Федора чи Панама;\r\n\r\n-              гребеня або щітки до волосся, навіть як маєш чисту голову;\r\n\r\n-             ліктів, коли їж, або думаєш.\r\n\r\nЗа стіл сідаєш тоді, коли господарі тобі скажуть.\r\n\r\nЗа столом не сидиш в шапці чи капелюсі, навіть як ти в корчмі.\r\n\r\nЗа столом не киваєшся на кріслі, навіть як не боїшся, що впадеш.\r\n\r\nЗа столом не горбишся, хіба що маєш сто літ, але і не розлягаєшся як паша в гаремі. Зупи не сьорбай і не дмухай на неї, вона сама вистигне. Не соли страви поки не попробуєш. Починаєш їсти як вже всім подали страву. Як їж, не цямкай і тримай лікті коло себе, а не під носом сусіда.\r\n\r\nНе говори з повною губою, навіть як маєш щось мудрого до сказання.\r\n\r\nНе наголошуй своїх аргументів ані вилками, ані ложкою, ані ножем, навіть як він тупий.\r\n\r\nЯк не можеш покусати ликавого м''яса, не випльовуй його на таріль, а дискретно постав його там вилками.  Помимо ликавого м''яса зроби господині комплімент за її кулінарний хист, але не переборщуй.\r\n\r\nНе чисть зубів при столі, а як мусиш, заслони уста серветкою або відійди від стола.\r\n\r\nНігтів, які все мусять бути бездоганно чисті, не чисть вилками, хіба що ти щойно виліз з шувару або з печери.\r\n\r\nЯк мусиш пчихнути, відверни голову від присутніх, закрий рота хусточкою або серветкою і як пчихнеш, вибачся.\r\n\r\nСерветку, яку господарі подали до стола, постав собі в подолок і не уживай її замість хусточки до носа. Обтирай нею вуса, бороду, але не піт з чола.\r\n\r\nНіколи не причісуй волосся при столі, хіба що їж обід у фризієра.\r\n\r\nПід столом тримай ноги коло себе і не стягай взуття, навіть дискретно і навіть як твої ноги зовсім гарно пахнуть.\r\n\r\nНе штуркай ногою сусідки навіть як вона гарна.\r\n\r\nЯк тобі упаде кусок їдження, піднеси і не старайся підсунути його сусідови.\r\n\r\nНе годуй домашнього пса під столом, навіть як м''яса подали до схочу. А передусім не підпирай на столі голови ліктем, навіть як вона велика і тяжка.\r\n\r\nВ ГОСТИНІ\r\n\r\nМи дуже гостинний народ і ті, що нас гостять роблять всі заходи, щоб нам догодити. Це очевидно вимагає від гостей належного признання під кожним оглядом.\r\n\r\nЯк тебе запросили на обід чи вечерю, подякуй чемно і як прийдеш принеси або квіти, або помадки, а як господарі мають малі діти, якусь забавку.\r\n\r\nНе приводи своєї панни, хіба що вона теж була запрошена.\r\n\r\nНе входи з папіроскою чи файкою в зубах і не вітайся з рукою в кишені.\r\n\r\nНа візиту приходиш в блюзці і в краватці, хіба що господарі зазначили, що це свобідна візита. Навіть як ця візита в городі, не приходи босий, навіть як маєш чисті ноги.\r\n\r\nХоч ти є дуже мудрий, дай нагоду другим дещо сказати.\r\n\r\nЯкщо, це перша формальна візита не розглядайся по хаті, не приглядайся до образів та інших пам''яток.\r\n\r\nПодякуй як встаєш від стола, але не вставай перший, а як мусиш, то вибачся.\r\n\r\nЧемно є подякувати за гостину короткою запискою, але не аж два тижні по візиті.\r\n\r\nЩОДЕННА ОДЕЖА\r\n\r\nКолись жіноча мода йшла з Парижу, а чоловіча з Лондону. Сьогодні обі моди йдуть з усілля і міняються в гряди годи, але деякі норми залишаються без змін. Одяг все мусить бути чистий, випрасований і не сміє тхнути потом.\r\n\r\nШтани носиш на паску або на підтяжках. Шкарпитки повинні бути темнішого кольору як штани. Краватка повинна гармонізуватися з блюзкою і не сміє мати меню з попереднього тижня. Сорочка мусить бути випрасована і чиста. Хусточку до носа носиш в нагрудній кишені блюзки, а як не носиш блюзки, то в задній кишені штанів.\r\n\r\nХустка мусить бути бездоганно чиста і не сміє бути зімнята в кульку.\r\n\r\nВЕЧІРНА ОДЕЖА\r\n\r\nФрак і смокінг, або біла і чорна краватка (метелик), бо до фрака вбирається білу, а до смокінга чорну.\r\n\r\nЯк ти у фраку, не носиш годинника на руці. Вечірнє убрання не носиш рано, ані в полуднє, хіба що граєш в симфонічній орхестрі. Як обстрижешся свіжо і вбираєш фрак, тоді будеш виглядати   як фризієр.\r\n\r\nНавіть як ти не у фраку, не довбаєш в носі!\r\n\r\nНА ВУЛИЦІ\r\n\r\nХоч ти певно додумуєшся, що вулиця не є виключно для твого ужитку, хочу потвердити, що воно дійсно так є.\r\n\r\nІдеш правою стороною, хіба що ти в Англії.\r\n\r\nНе машеруєш з руками в кишенях і не посвистуєш, хіба що йдеш в товаристві Львівських батярів.\r\n\r\nНе плюєш ані на хідник, ані на вулицю, ані під вітер!\r\n\r\nЯк ти в товаристві жінки, або старшої особи, йдеш по її лівій стороні, хіба що на вулиці болото.\r\n\r\nЯк штуркнеш когось, перепроси без огляду чи це була твоя вина, чи ні.\r\n\r\nЯк стрінеш знайомих поздорови, а як вітаєшся, чекай, щоб старший, або як це жінка, перші подали тобі руку.\r\n\r\nЯк знайомиш людей, представляєш мужчину жінці, а молодих старшим, ніколи навпаки.\r\n\r\nНе вітайся з криком і не задержуй прохожих.\r\n\r\nНе подаєш руки в рукавичках, хіба що на дворі є холодно і всі є в рукавичках.\r\n\r\nТЕЛЕФОН\r\n\r\nТелефон, а особливо мобільний, є відносно новий засіб комунікації і тому етика його вживання ще є в стадії розвитку.\r\n\r\nНе дзвониш, навіть до добрих знайомих, перед дев''ятою зранку або по десятій вечора. Як хтось відповість, не питаєш хто він, а відразу кажеш хто ти, але не уживаєш титулів, наприклад: тут інженер або тут пані Галя. Якщо відповідь є на ленті не проси, щоб тобі віддзвонити, навіть як дзвониш зі сусідного села. Подай дату і годину, коли ти дзвонив і скажи, що подзвониш пізніше.\r\n\r\nНе руміґай як розмовляєш і не пчихай, ані не кашляй до слухавки, а як вирветься, вибачся.\r\n\r\nЯкщо до тебе дзвонили, не кінчи розмови, коли тобі вигідно, а чекай поки твій співбесідник це зробить. Якщо в тебе грає радіо або телевізія, стиши голос, твій співбесідник не конче мусить любити «рок енд ролл».\r\n\r\nЯкщо ти є гордим власником мобільного телефону і хочеш, щоб всі це знали, повісь собі його на шию, радше як маєш бавити присутніх своїми любовними чи родинними справами.\r\n\r\nВилучи це «технічне чудо» як ти є в церкві, ресторані, в театрі чи на засіданні або настав на беззвучне дрижання.\r\n\r\nВ ТОВАРИСТВІ ЖІНКИ\r\n\r\nЩе в печерах якось так прийнялося, що жінки заслуговують на особливу увагу мабуть тому, що вони є більше чутливі і фізично делікатні.\r\n\r\nНе вітаєшся з жінкою з папіроскою в зубах, навіть як вона має вуса. Відчиняєш жінці двері і пускаєш її перед собою. В автобусі чи в трамваю відступаєш своє сидженя, навіть як жінка ще не є в тяжі.\r\n\r\nВстаєш з крісла як жінка, не твоя, входить в кімнату або підходить до стола в ресторані. Як жінка сідає до столу підсуваєш їй крісло. Ніколи не вітаєшся з жінкою сидячи, хіба що ти спараліжований і не простягаєш до неї руки перший.\r\n\r\nЯк жінка всідає або висідає з авта відчиняєш жінці двері, а як це завдає тобі забагато труду, то вози жінок фірою.\r\n\r\nПомагаєш жінці убрати плащ або футро.\r\n\r\nВ ГУРТІ\r\n\r\nКожна людина, включно з англійською королевою, поводиться в присутності других людей інакше як на самоті, бо хоче, щоб про неї якнайкраще думали.\r\n\r\nНе вітаєшся з рукою в кишені. Не чіхайся ані в потилицю, ані в голову, ані там.\r\n\r\nЯк тобі припадково відіб''ється, вибачся. Як пчихаєш чи кашляєш, заслони ніс і уста хусточкою, а як не маєш, долонями.\r\n\r\nВ усі ані в носі не довбай, там золота не знайдеш.\r\n\r\nНе обтирай носа рукавом, ані лівим ані правим. Як мусиш видмухати ніс в публичному місці, роби це дискретно і не мельодійно. Вітру не випускай ані голосно ані по тихеньки.\r\n\r\nЯк розмовляєш з кимсь, дивися йому в очі, а не на звізди, хіба що ти астроном, ані на землю, хіба що ти агроном.\r\n\r\nЯк розмовляєш на вулиці, не підпирай ані ліхтарні, ані камениці - вони на тебе не впадуть.\r\n\r\nЛИСТУВАННЯ\r\n\r\nДумки висловлені усно забуваються, думки висловлені на письмі залишаються, часто на все. Тому добре подумай, заки щось напишеш.\r\n\r\nВ першу чергу, в правому горішньому куті, подаєш дату, бо все є та можливість, що твій лист перейде в історію і тому, що дата твого листа буде потрібна особі, до якої ти пишеш. Якщо пишеш в Америці, перше подаєш місяць, потім день і рік. В Україні, перше день, а опісля місяць і рік.\r\n\r\nЯк особа до котрої ти пишеш є тобі близька, починаєш  від «дорогий» або «дорога», а як ні то «шановний/а», або «високоповажаний/а».\r\n\r\nЯкщо звертаєшся через «Ти», то і «Ти» і всі відмінки цього заіменника мусять бути великою буквою. Це саме відноситься, як звертаєшся через «Ви». В англійській мові, мабуть одинокій, «Я» себто «І» пишеться великою буквою.\r\n\r\nЯкщо твій лист є відповіддю на листа, що ти його одержав, зазначи це і подякуй. Закінчуй поздоровленням для особи, до якої пишеш і, якщо годиться, її близьких. До осіб, які тобі далекі закінчуєш більш формально «З поважанням» або «З глибокою пошаною», або «З належною пошаною».\r\n\r\nНе закінчуй утертою фразою «На тому кінчу», бо ж це наглядне.\r\n\r\nЗАКІНЧЕННЯ\r\n\r\nЦя гутірка торкається лиш найбільш буденних моментів в складному житті людини, бо коли б хотів згадати всі можливі ситуації, писав би книги. Нам ніяк це робити і тому закінчуємо універсальною порадою:\r\n\r\nВажним в житті є те, щоб ти, ні зовнішним виглядом, ні своєю поведінкою не відштовхував людей від себе, а навпаки, щоб людям було приємно бути в твойому товаристві\r\n\r\n<em>Дана гутірка є передруком книги «Поведінка» написаної Кубою (Бурлаки) виданої пластовим куренем Ватага Бурлаків в Ню-Йорку 2006 року.</em>', '', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '148-revision-2', '', '', '2010-02-09 12:09:45', '2010-02-09 10:09:45', '', 148, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=150', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(151, 2, '2010-02-09 12:10:03', '2010-02-09 10:10:03', 'ПРО ЩО ЙДЕТЬСЯ\r\n\r\nЗ давен-давна людей розрізняли по уборі й поведінці. Стара приповідка каже: «яким тебе бачать таким тебе пишуть», бо заки людина відчинить губу, її відразу приділяють до певної категорії на підставі зовнішнього вигляду і її поведінки. Очевидно, кожна людина хоче, щоб про неї її приятелі, знайомі, а то і посторонні люди думали прихильно, бо ж від цього буде залежати зразу і на будуче, відношення тих людей до неї.\r\n\r\nНа жаль, багато людей серед нас цього не усвідомлює собі, або не хоче признати. Важко сказати, чия тут вина, чи цілої суспільности в якій ця людина виростає, чи батьків, чи таки даної одиниці? Багато з нас стрічається з некультурною поведінкою на денному порядку, але частіше як ні, нам ніяк звертати людям увагу просто тому, щоб їх не вразити чи засоромити. Не знаю, чи це добре чи зле, але так воно є.\r\n\r\nКУЛЬТУРНА ПОВЕДІНКА\r\n\r\nНа університетах не вчать доброї поведінки, тому досить часто люди з докторатами не знають, як і коли сказати «дякую». Людина виносить добре виховання з хати і якщо має обсерваційний хист доповняє його тим, що бачить в окруженні, в якому живе. Людина, яка бажає, щоб її уважали культурною, спостерігає і засвоює те, що вона думає їй бракує.\r\n\r\nЦя гутірка, яку написав Куба (Ватага Бурлак) є для тих членів Пласту і їх прихильників, які дивляться, але не бачать, і речі, які вони повинні були зауважити і присвоїти, проходять попри них наче мряка у високих горах.\r\n\r\nПластовий ідеолог О. Тисовський, у своїй книжці  «Життя в   Пласті» начеркнув профіль ідеального пластуна в надії, що такий буде «Новий Люд». Здається, що його книжка надто наголошує пластові чесноти і лишає мало місця для чисто людських прикмет і ми сподіємося, що ця гутірка заповнить цю прогалину.\r\n\r\nРЕЧІ ОСНОВНІ\r\n\r\nДякую Прошу Перепрошую\r\n\r\nХто не вживає цих слів в щоденному житті, не може мріяти, щоб його уважали культурною людиною. Але, щоб тебе уважали культурним, вимог є дещо більше і тому в цій гутірці ми стараємось їх начеркнути.\r\n\r\nА що це культурна людина? В першу чергу треба відрізнити культурну від цивілізованої. В нашому розумінні культурна людина, це цивілізована особа плюс, а цей плюс складається з етичних і естетичних прикмет, яких цивілізована людина не конче посідає.\r\n\r\nПРО МОВУ І ГУБУ\r\n\r\nТреба брати під увагу, що вираз лиця і очей впливає на значення ваших слів, а то і зовсім їх зміняє. Це саме відноситься до тону і сили нашого голосу.\r\n\r\nЯк маєш щось мудрого сказати, то говори виразно і помірковано, це значить не кричи, навіть як маєш гарний голос і не спішися, хіба що ловиш останній поїзд.\r\n\r\nВ церкві, театрі і на концертах не розмовляй під час дії, а як мусиш, то шепотом. В товаристві не уживай слів, які можуть вразити присутніх і не перекрикуй співбесідників, але і не шепочи другому на вухо.\r\n\r\nНе зближайся за близько до лиця співбесідника, як маєш «плинну» вимову або несвіжий віддих.\r\n\r\nНе жуй гуми прилюдно, а зубочистку тримай в зубах тільки в товаристві ковбоїв, але навіть там не їж її на десер.\r\n\r\nЯк зіваєш, заслони уста, хіба що конче хочеш похвалитися своїми пльомбами. Язик не є до довбання в зубах, ані до цямкання.\r\n\r\nЯзик показуєш як маєш 5 літ або менше.\r\n\r\nЗА, ПРИ І ПІД СТОЛОМ\r\n\r\nВелику частину нашого життя проводимо при столі в присутності других людей і тому наша поведінка там особливо важлива.\r\n\r\nНа стіл, на якому подають їжу або напитки, не став ніг ані взутих, ані босих, без огляду на якість і ціну взуття і без огляду як недавно ти мив ноги. Не клади теж на стіл:\r\n\r\n-              капелюха, навіть як це Федора чи Панама;\r\n\r\n-              гребеня або щітки до волосся, навіть як маєш чисту голову;\r\n\r\n-             ліктів, коли їж, або думаєш.\r\n\r\nЗа стіл сідаєш тоді, коли господарі тобі скажуть.\r\n\r\nЗа столом не сидиш в шапці чи капелюсі, навіть як ти в корчмі.\r\n\r\nЗа столом не киваєшся на кріслі, навіть як не боїшся, що впадеш.\r\n\r\nЗа столом не горбишся, хіба що маєш сто літ, але і не розлягаєшся як паша в гаремі. Зупи не сьорбай і не дмухай на неї, вона сама вистигне. Не соли страви поки не попробуєш. Починаєш їсти як вже всім подали страву. Як їж, не цямкай і тримай лікті коло себе, а не під носом сусіда.\r\n\r\nНе говори з повною губою, навіть як маєш щось мудрого до сказання.\r\n\r\nНе наголошуй своїх аргументів ані вилками, ані ложкою, ані ножем, навіть як він тупий.\r\n\r\nЯк не можеш покусати ликавого м''яса, не випльовуй його на таріль, а дискретно постав його там вилками.  Помимо ликавого м''яса зроби господині комплімент за її кулінарний хист, але не переборщуй.\r\n\r\nНе чисть зубів при столі, а як мусиш, заслони уста серветкою або відійди від стола.\r\n\r\nНігтів, які все мусять бути бездоганно чисті, не чисть вилками, хіба що ти щойно виліз з шувару або з печери.\r\n\r\nЯк мусиш пчихнути, відверни голову від присутніх, закрий рота хусточкою або серветкою і як пчихнеш, вибачся.\r\n\r\nСерветку, яку господарі подали до стола, постав собі в подолок і не уживай її замість хусточки до носа. Обтирай нею вуса, бороду, але не піт з чола.\r\n\r\nНіколи не причісуй волосся при столі, хіба що їж обід у фризієра.\r\n\r\nПід столом тримай ноги коло себе і не стягай взуття, навіть дискретно і навіть як твої ноги зовсім гарно пахнуть.\r\n\r\nНе штуркай ногою сусідки навіть як вона гарна.\r\n\r\nЯк тобі упаде кусок їдження, піднеси і не старайся підсунути його сусідови.\r\n\r\nНе годуй домашнього пса під столом, навіть як м''яса подали до схочу. А передусім не підпирай на столі голови ліктем, навіть як вона велика і тяжка.\r\n\r\nВ ГОСТИНІ\r\n\r\nМи дуже гостинний народ і ті, що нас гостять роблять всі заходи, щоб нам догодити. Це очевидно вимагає від гостей належного признання під кожним оглядом.\r\n\r\nЯк тебе запросили на обід чи вечерю, подякуй чемно і як прийдеш принеси або квіти, або помадки, а як господарі мають малі діти, якусь забавку.\r\n\r\nНе приводи своєї панни, хіба що вона теж була запрошена.\r\n\r\nНе входи з папіроскою чи файкою в зубах і не вітайся з рукою в кишені.\r\n\r\nНа візиту приходиш в блюзці і в краватці, хіба що господарі зазначили, що це свобідна візита. Навіть як ця візита в городі, не приходи босий, навіть як маєш чисті ноги.\r\n\r\nХоч ти є дуже мудрий, дай нагоду другим дещо сказати.\r\n\r\nЯкщо, це перша формальна візита не розглядайся по хаті, не приглядайся до образів та інших пам''яток.\r\n\r\nПодякуй як встаєш від стола, але не вставай перший, а як мусиш, то вибачся.\r\n\r\nЧемно є подякувати за гостину короткою запискою, але не аж два тижні по візиті.\r\n\r\nЩОДЕННА ОДЕЖА\r\n\r\nКолись жіноча мода йшла з Парижу, а чоловіча з Лондону. Сьогодні обі моди йдуть з усілля і міняються в гряди годи, але деякі норми залишаються без змін. Одяг все мусить бути чистий, випрасований і не сміє тхнути потом.\r\n\r\nШтани носиш на паску або на підтяжках. Шкарпитки повинні бути темнішого кольору як штани. Краватка повинна гармонізуватися з блюзкою і не сміє мати меню з попереднього тижня. Сорочка мусить бути випрасована і чиста. Хусточку до носа носиш в нагрудній кишені блюзки, а як не носиш блюзки, то в задній кишені штанів.\r\n\r\nХустка мусить бути бездоганно чиста і не сміє бути зімнята в кульку.\r\n\r\nВЕЧІРНА ОДЕЖА\r\n\r\nФрак і смокінг, або біла і чорна краватка (метелик), бо до фрака вбирається білу, а до смокінга чорну.\r\n\r\nЯк ти у фраку, не носиш годинника на руці. Вечірнє убрання не носиш рано, ані в полуднє, хіба що граєш в симфонічній орхестрі. Як обстрижешся свіжо і вбираєш фрак, тоді будеш виглядати   як фризієр.\r\n\r\nНавіть як ти не у фраку, не довбаєш в носі!\r\n\r\nНА ВУЛИЦІ\r\n\r\nХоч ти певно додумуєшся, що вулиця не є виключно для твого ужитку, хочу потвердити, що воно дійсно так є.\r\n\r\nІдеш правою стороною, хіба що ти в Англії.\r\n\r\nНе машеруєш з руками в кишенях і не посвистуєш, хіба що йдеш в товаристві Львівських батярів.\r\n\r\nНе плюєш ані на хідник, ані на вулицю, ані під вітер!\r\n\r\nЯк ти в товаристві жінки, або старшої особи, йдеш по її лівій стороні, хіба що на вулиці болото.\r\n\r\nЯк штуркнеш когось, перепроси без огляду чи це була твоя вина, чи ні.\r\n\r\nЯк стрінеш знайомих поздорови, а як вітаєшся, чекай, щоб старший, або як це жінка, перші подали тобі руку.\r\n\r\nЯк знайомиш людей, представляєш мужчину жінці, а молодих старшим, ніколи навпаки.\r\n\r\nНе вітайся з криком і не задержуй прохожих.\r\n\r\nНе подаєш руки в рукавичках, хіба що на дворі є холодно і всі є в рукавичках.\r\n\r\nТЕЛЕФОН\r\n\r\nТелефон, а особливо мобільний, є відносно новий засіб комунікації і тому етика його вживання ще є в стадії розвитку.\r\n\r\nНе дзвониш, навіть до добрих знайомих, перед дев''ятою зранку або по десятій вечора. Як хтось відповість, не питаєш хто він, а відразу кажеш хто ти, але не уживаєш титулів, наприклад: тут інженер або тут пані Галя. Якщо відповідь є на ленті не проси, щоб тобі віддзвонити, навіть як дзвониш зі сусідного села. Подай дату і годину, коли ти дзвонив і скажи, що подзвониш пізніше.\r\n\r\nНе руміґай як розмовляєш і не пчихай, ані не кашляй до слухавки, а як вирветься, вибачся.\r\n\r\nЯкщо до тебе дзвонили, не кінчи розмови, коли тобі вигідно, а чекай поки твій співбесідник це зробить. Якщо в тебе грає радіо або телевізія, стиши голос, твій співбесідник не конче мусить любити «рок енд ролл».\r\n\r\nЯкщо ти є гордим власником мобільного телефону і хочеш, щоб всі це знали, повісь собі його на шию, радше як маєш бавити присутніх своїми любовними чи родинними справами.\r\n\r\nВилучи це «технічне чудо» як ти є в церкві, ресторані, в театрі чи на засіданні або настав на беззвучне дрижання.\r\n\r\nВ ТОВАРИСТВІ ЖІНКИ\r\n\r\nЩе в печерах якось так прийнялося, що жінки заслуговують на особливу увагу мабуть тому, що вони є більше чутливі і фізично делікатні.\r\n\r\nНе вітаєшся з жінкою з папіроскою в зубах, навіть як вона має вуса. Відчиняєш жінці двері і пускаєш її перед собою. В автобусі чи в трамваю відступаєш своє сидженя, навіть як жінка ще не є в тяжі.\r\n\r\nВстаєш з крісла як жінка, не твоя, входить в кімнату або підходить до стола в ресторані. Як жінка сідає до столу підсуваєш їй крісло. Ніколи не вітаєшся з жінкою сидячи, хіба що ти спараліжований і не простягаєш до неї руки перший.\r\n\r\nЯк жінка всідає або висідає з авта відчиняєш жінці двері, а як це завдає тобі забагато труду, то вози жінок фірою.\r\n\r\nПомагаєш жінці убрати плащ або футро.\r\n\r\nВ ГУРТІ\r\n\r\nКожна людина, включно з англійською королевою, поводиться в присутності других людей інакше як на самоті, бо хоче, щоб про неї якнайкраще думали.\r\n\r\nНе вітаєшся з рукою в кишені. Не чіхайся ані в потилицю, ані в голову, ані там.\r\n\r\nЯк тобі припадково відіб''ється, вибачся. Як пчихаєш чи кашляєш, заслони ніс і уста хусточкою, а як не маєш, долонями.\r\n\r\nВ усі ані в носі не довбай, там золота не знайдеш.\r\n\r\nНе обтирай носа рукавом, ані лівим ані правим. Як мусиш видмухати ніс в публичному місці, роби це дискретно і не мельодійно. Вітру не випускай ані голосно ані по тихеньки.\r\n\r\nЯк розмовляєш з кимсь, дивися йому в очі, а не на звізди, хіба що ти астроном, ані на землю, хіба що ти агроном.\r\n\r\nЯк розмовляєш на вулиці, не підпирай ані ліхтарні, ані камениці - вони на тебе не впадуть.\r\n\r\nЛИСТУВАННЯ\r\n\r\nДумки висловлені усно забуваються, думки висловлені на письмі залишаються, часто на все. Тому добре подумай, заки щось напишеш.\r\n\r\nВ першу чергу, в правому горішньому куті, подаєш дату, бо все є та можливість, що твій лист перейде в історію і тому, що дата твого листа буде потрібна особі, до якої ти пишеш. Якщо пишеш в Америці, перше подаєш місяць, потім день і рік. В Україні, перше день, а опісля місяць і рік.\r\n\r\nЯк особа до котрої ти пишеш є тобі близька, починаєш  від «дорогий» або «дорога», а як ні то «шановний/а», або «високоповажаний/а».\r\n\r\nЯкщо звертаєшся через «Ти», то і «Ти» і всі відмінки цього заіменника мусять бути великою буквою. Це саме відноситься, як звертаєшся через «Ви». В англійській мові, мабуть одинокій, «Я» себто «І» пишеться великою буквою.\r\n\r\nЯкщо твій лист є відповіддю на листа, що ти його одержав, зазначи це і подякуй. Закінчуй поздоровленням для особи, до якої пишеш і, якщо годиться, її близьких. До осіб, які тобі далекі закінчуєш більш формально «З поважанням» або «З глибокою пошаною», або «З належною пошаною».\r\n\r\nНе закінчуй утертою фразою «На тому кінчу», бо ж це наглядне.\r\n\r\nЗАКІНЧЕННЯ\r\n\r\nЦя гутірка торкається лиш найбільш буденних моментів в складному житті людини, бо коли б хотів згадати всі можливі ситуації, писав би книги. Нам ніяк це робити і тому закінчуємо універсальною порадою:\r\n\r\nВажним в житті є те, щоб ти, ні зовнішним виглядом, ні своєю поведінкою не відштовхував людей від себе, а навпаки, щоб людям було приємно бути в твойому товаристві\r\n\r\n<em>Дана гутірка є передруком книги «Поведінка» написаної Кубою (Бурлаки) виданої пластовим куренем Ватага Бурлаків в Ню-Йорку 2006 року.</em>', 'гутірка Поведінка', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '148-revision-3', '', '', '2010-02-09 12:10:03', '2010-02-09 10:10:03', '', 148, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=151', 0, 'revision', '', 0),
(152, 2, '2010-02-09 12:11:25', '2010-02-09 10:11:25', 'ПРО ЩО ЙДЕТЬСЯ\n\nЗ давен-давна людей розрізняли по уборі й поведінці. Стара приповідка каже: «яким тебе бачать таким тебе пишуть», бо заки людина відчинить губу, її відразу приділяють до певної категорії на підставі зовнішнього вигляду і її поведінки. Очевидно, кожна людина хоче, щоб про неї її приятелі, знайомі, а то і посторонні люди думали прихильно, бо ж від цього буде залежати зразу і на будуче, відношення тих людей до неї.\n\nНа жаль, багато людей серед нас цього не усвідомлює собі, або не хоче признати. Важко сказати, чия тут вина, чи цілої суспільности в якій ця людина виростає, чи батьків, чи таки даної одиниці? Багато з нас стрічається з некультурною поведінкою на денному порядку, але частіше як ні, нам ніяк звертати людям увагу просто тому, щоб їх не вразити чи засоромити. Не знаю, чи це добре чи зле, але так воно є.\n\nКУЛЬТУРНА ПОВЕДІНКА\n\nНа університетах не вчать доброї поведінки, тому досить часто люди з докторатами не знають, як і коли сказати «дякую». Людина виносить добре виховання з хати і якщо має обсерваційний хист доповняє його тим, що бачить в окруженні, в якому живе. Людина, яка бажає, щоб її уважали культурною, спостерігає і засвоює те, що вона думає їй бракує.\n\nЦя гутірка, яку написав Куба (Ватага Бурлак) є для тих членів Пласту і їх прихильників, які дивляться, але не бачать, і речі, які вони повинні були зауважити і присвоїти, проходять попри них наче мряка у високих горах.\n\nПластовий ідеолог О. Тисовський, у своїй книжці  «Життя в   Пласті» начеркнув профіль ідеального пластуна в надії, що такий буде «Новий Люд». Здається, що його книжка надто наголошує пластові чесноти і лишає мало місця для чисто людських прикмет і ми сподіємося, що ця гутірка заповнить цю прогалину.\n\nРЕЧІ ОСНОВНІ\n\nДякую Прошу Перепрошую\n\nХто не вживає цих слів в щоденному житті, не може мріяти, щоб його уважали культурною людиною. Але, щоб тебе уважали культурним, вимог є дещо більше і тому в цій гутірці ми стараємось їх начеркнути.\n\nА що це культурна людина? В першу чергу треба відрізнити культурну від цивілізованої. В нашому розумінні культурна людина, це цивілізована особа плюс, а цей плюс складається з етичних і естетичних прикмет, яких цивілізована людина не конче посідає.\n\nПРО МОВУ І ГУБУ\n\nТреба брати під увагу, що вираз лиця і очей впливає на значення ваших слів, а то і зовсім їх зміняє. Це саме відноситься до тону і сили нашого голосу.\n\nЯк маєш щось мудрого сказати, то говори виразно і помірковано, це значить не кричи, навіть як маєш гарний голос і не спішися, хіба що ловиш останній поїзд.\n\nВ церкві, театрі і на концертах не розмовляй під час дії, а як мусиш, то шепотом. В товаристві не уживай слів, які можуть вразити присутніх і не перекрикуй співбесідників, але і не шепочи другому на вухо.\n\nНе зближайся за близько до лиця співбесідника, як маєш «плинну» вимову або несвіжий віддих.\n\nНе жуй гуми прилюдно, а зубочистку тримай в зубах тільки в товаристві ковбоїв, але навіть там не їж її на десер.\n\nЯк зіваєш, заслони уста, хіба що конче хочеш похвалитися своїми пльомбами. Язик не є до довбання в зубах, ані до цямкання.\n\nЯзик показуєш як маєш 5 літ або менше.\n\nЗА, ПРИ І ПІД СТОЛОМ\n\nВелику частину нашого життя проводимо при столі в присутності других людей і тому наша поведінка там особливо важлива.\n\nНа стіл, на якому подають їжу або напитки, не став ніг ані взутих, ані босих, без огляду на якість і ціну взуття і без огляду як недавно ти мив ноги. Не клади теж на стіл:\n\n-              капелюха, навіть як це Федора чи Панама;\n\n-              гребеня або щітки до волосся, навіть як маєш чисту голову;\n\n-             ліктів, коли їж, або думаєш.\n\nЗа стіл сідаєш тоді, коли господарі тобі скажуть.\n\nЗа столом не сидиш в шапці чи капелюсі, навіть як ти в корчмі.\n\nЗа столом не киваєшся на кріслі, навіть як не боїшся, що впадеш.\n\nЗа столом не горбишся, хіба що маєш сто літ, але і не розлягаєшся як паша в гаремі. Зупи не сьорбай і не дмухай на неї, вона сама вистигне. Не соли страви поки не попробуєш. Починаєш їсти як вже всім подали страву. Як їж, не цямкай і тримай лікті коло себе, а не під носом сусіда.\n\nНе говори з повною губою, навіть як маєш щось мудрого до сказання.\n\nНе наголошуй своїх аргументів ані вилками, ані ложкою, ані ножем, навіть як він тупий.\n\nЯк не можеш покусати ликавого м''яса, не випльовуй його на таріль, а дискретно постав його там вилками.  Помимо ликавого м''яса зроби господині комплімент за її кулінарний хист, але не переборщуй.\n\nНе чисть зубів при столі, а як мусиш, заслони уста серветкою або відійди від стола.\n\nНігтів, які все мусять бути бездоганно чисті, не чисть вилками, хіба що ти щойно виліз з шувару або з печери.\n\nЯк мусиш пчихнути, відверни голову від присутніх, закрий рота хусточкою або серветкою і як пчихнеш, вибачся.\n\nСерветку, яку господарі подали до стола, постав собі в подолок і не уживай її замість хусточки до носа. Обтирай нею вуса, бороду, але не піт з чола.\n\nНіколи не причісуй волосся при столі, хіба що їж обід у фризієра.\n\nПід столом тримай ноги коло себе і не стягай взуття, навіть дискретно і навіть як твої ноги зовсім гарно пахнуть.\n\nНе штуркай ногою сусідки навіть як вона гарна.\n\nЯк тобі упаде кусок їдження, піднеси і не старайся підсунути його сусідови.\n\nНе годуй домашнього пса під столом, навіть як м''яса подали до схочу. А передусім не підпирай на столі голови ліктем, навіть як вона велика і тяжка.\n\nВ ГОСТИНІ\n\nМи дуже гостинний народ і ті, що нас гостять роблять всі заходи, щоб нам догодити. Це очевидно вимагає від гостей належного признання під кожним оглядом.\n\nЯк тебе запросили на обід чи вечерю, подякуй чемно і як прийдеш принеси або квіти, або помадки, а як господарі мають малі діти, якусь забавку.\n\nНе приводи своєї панни, хіба що вона теж була запрошена.\n\nНе входи з папіроскою чи файкою в зубах і не вітайся з рукою в кишені.\n\nНа візиту приходиш в блюзці і в краватці, хіба що господарі зазначили, що це свобідна візита. Навіть як ця візита в городі, не приходи босий, навіть як маєш чисті ноги.\n\nХоч ти є дуже мудрий, дай нагоду другим дещо сказати.\n\nЯкщо, це перша формальна візита не розглядайся по хаті, не приглядайся до образів та інших пам''яток.\n\nПодякуй як встаєш від стола, але не вставай перший, а як мусиш, то вибачся.\n\nЧемно є подякувати за гостину короткою запискою, але не аж два тижні по візиті.\n\nЩОДЕННА ОДЕЖА\n\nКолись жіноча мода йшла з Парижу, а чоловіча з Лондону. Сьогодні обі моди йдуть з усілля і міняються в гряди годи, але деякі норми залишаються без змін. Одяг все мусить бути чистий, випрасований і не сміє тхнути потом.\n\nШтани носиш на паску або на підтяжках. Шкарпитки повинні бути темнішого кольору як штани. Краватка повинна гармонізуватися з блюзкою і не сміє мати меню з попереднього тижня. Сорочка мусить бути випрасована і чиста. Хусточку до носа носиш в нагрудній кишені блюзки, а як не носиш блюзки, то в задній кишені штанів.\n\nХустка мусить бути бездоганно чиста і не сміє бути зімнята в кульку.\n\nВЕЧІРНА ОДЕЖА\n\nФрак і смокінг, або біла і чорна краватка (метелик), бо до фрака вбирається білу, а до смокінга чорну.\n\nЯк ти у фраку, не носиш годинника на руці. Вечірнє убрання не носиш рано, ані в полуднє, хіба що граєш в симфонічній орхестрі. Як обстрижешся свіжо і вбираєш фрак, тоді будеш виглядати   як фризієр.\n\nНавіть як ти не у фраку, не довбаєш в носі!\n\nНА ВУЛИЦІ\n\nХоч ти певно додумуєшся, що вулиця не є виключно для твого ужитку, хочу потвердити, що воно дійсно так є.\n\nІдеш правою стороною, хіба що ти в Англії.\n\nНе машеруєш з руками в кишенях і не посвистуєш, хіба що йдеш в товаристві Львівських батярів.\n\nНе плюєш ані на хідник, ані на вулицю, ані під вітер!\n\nЯк ти в товаристві жінки, або старшої особи, йдеш по її лівій стороні, хіба що на вулиці болото.\n\nЯк штуркнеш когось, перепроси без огляду чи це була твоя вина, чи ні.\n\nЯк стрінеш знайомих поздорови, а як вітаєшся, чекай, щоб старший, або як це жінка, перші подали тобі руку.\n\nЯк знайомиш людей, представляєш мужчину жінці, а молодих старшим, ніколи навпаки.\n\nНе вітайся з криком і не задержуй прохожих.\n\nНе подаєш руки в рукавичках, хіба що на дворі є холодно і всі є в рукавичках.\n\nТЕЛЕФОН\n\nТелефон, а особливо мобільний, є відносно новий засіб комунікації і тому етика його вживання ще є в стадії розвитку.\n\nНе дзвониш, навіть до добрих знайомих, перед дев''ятою зранку або по десятій вечора. Як хтось відповість, не питаєш хто він, а відразу кажеш хто ти, але не уживаєш титулів, наприклад: тут інженер або тут пані Галя. Якщо відповідь є на ленті не проси, щоб тобі віддзвонити, навіть як дзвониш зі сусідного села. Подай дату і годину, коли ти дзвонив і скажи, що подзвониш пізніше.\n\nНе руміґай як розмовляєш і не пчихай, ані не кашляй до слухавки, а як вирветься, вибачся.\n\nЯкщо до тебе дзвонили, не кінчи розмови, коли тобі вигідно, а чекай поки твій співбесідник це зробить. Якщо в тебе грає радіо або телевізія, стиши голос, твій співбесідник не конче мусить любити «рок енд ролл».\n\nЯкщо ти є гордим власником мобільного телефону і хочеш, щоб всі це знали, повісь собі його на шию, радше як маєш бавити присутніх своїми любовними чи родинними справами.\n\nВилучи це «технічне чудо» як ти є в церкві, ресторані, в театрі чи на засіданні або настав на беззвучне дрижання.\n\nВ ТОВАРИСТВІ ЖІНКИ\n\nЩе в печерах якось так прийнялося, що жінки заслуговують на особливу увагу мабуть тому, що вони є більше чутливі і фізично делікатні.\n\nНе вітаєшся з жінкою з папіроскою в зубах, навіть як вона має вуса. Відчиняєш жінці двері і пускаєш її перед собою. В автобусі чи в трамваю відступаєш своє сидженя, навіть як жінка ще не є в тяжі.\n\nВстаєш з крісла як жінка, не твоя, входить в кімнату або підходить до стола в ресторані. Як жінка сідає до столу підсуваєш їй крісло. Ніколи не вітаєшся з жінкою сидячи, хіба що ти спараліжований і не простягаєш до неї руки перший.\n\nЯк жінка всідає або висідає з авта відчиняєш жінці двері, а як це завдає тобі забагато труду, то вози жінок фірою.\n\nПомагаєш жінці убрати плащ або футро.\n\nВ ГУРТІ\n\nКожна людина, включно з англійською королевою, поводиться в присутності других людей інакше як на самоті, бо хоче, щоб про неї якнайкраще думали.\n\nНе вітаєшся з рукою в кишені. Не чіхайся ані в потилицю, ані в голову, ані там.\n\nЯк тобі припадково відіб''ється, вибачся. Як пчихаєш чи кашляєш, заслони ніс і уста хусточкою, а як не маєш, долонями.\n\nВ усі ані в носі не довбай, там золота не знайдеш.\n\nНе обтирай носа рукавом, ані лівим ані правим. Як мусиш видмухати ніс в публичному місці, роби це дискретно і не мельодійно. Вітру не випускай ані голосно ані по тихеньки.\n\nЯк розмовляєш з кимсь, дивися йому в очі, а не на звізди, хіба що ти астроном, ані на землю, хіба що ти агроном.\n\nЯк розмовляєш на вулиці, не підпирай ані ліхтарні, ані камениці - вони на тебе не впадуть.\n\nЛИСТУВАННЯ\n\nДумки висловлені усно забуваються, думки висловлені на письмі залишаються, часто на все. Тому добре подумай, заки щось напишеш.\n\nВ першу чергу, в правому горішньому куті, подаєш дату, бо все є та можливість, що твій лист перейде в історію і тому, що дата твого листа буде потрібна особі, до якої ти пишеш. Якщо пишеш в Америці, перше подаєш місяць, потім день і рік. В Україні, перше день, а опісля місяць і рік.\n\nЯк особа до котрої ти пишеш є тобі близька, починаєш  від «дорогий» або «дорога», а як ні то «шановний/а», або «високоповажаний/а».\n\nЯкщо звертаєшся через «Ти», то і «Ти» і всі відмінки цього заіменника мусять бути великою буквою. Це саме відноситься, як звертаєшся через «Ви». В англійській мові, мабуть одинокій, «Я» себто «І» пишеться великою буквою.\n\nЯкщо твій лист є відповіддю на листа, що ти його одержав, зазначи це і подякуй. Закінчуй поздоровленням для особи, до якої пишеш і, якщо годиться, її близьких. До осіб, які тобі далекі закінчуєш більш формально «З поважанням» або «З глибокою пошаною», або «З належною пошаною».\n\nНе закінчуй утертою фразою «На тому кінчу», бо ж це наглядне.\n\nЗАКІНЧЕННЯ\n\nЦя гутірка торкається лиш найбільш буденних моментів в складному житті людини, бо коли б хотів згадати всі можливі ситуації, писав би книги. Нам ніяк це робити і тому закінчуємо універсальною порадою:\n\nВажним в житті є те, щоб ти, ні зовнішним виглядом, ні своєю поведінкою не відштовхував людей від себе, а навпаки, щоб людям було приємно бути в твойому товаристві\n\n<em>Дана гутірка є передруком книги «Поведінка» написаної Кубою (Бурлаки) виданої пластовим куренем Ватага Бурлаків в Ню-Йорку 2006 року.</em>', 'гутірка "Поведінка"', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '148-autosave', '', '', '2010-02-09 12:11:25', '2010-02-09 10:11:25', '', 148, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=152', 0, 'revision', '', 0),
(156, 2, '2010-02-09 00:33:58', '2010-02-08 22:33:58', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів, третьопробникам і просто пересічним пластунам.\r\n\r\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li>"Банка ідей". Банк ідей, котрі потребують реалізації. Розділ створений, щоб звести докупи тих людей, які мають ідеї але немають можливості їх реалізувати та тих людей, які ці ідеї можуть втілити в життя.</li>\r\n	<li>"Банка ігор". Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li>"Банка гутірок". Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li>"Банка місць для таборів". Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li>"Банка мандрівок". Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li>"Банка майстерок". Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n</ul>\r\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (romko43@gmail.com) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision-3', '', '', '2010-02-09 00:33:58', '2010-02-08 22:33:58', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=156', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(157, 2, '2010-02-09 15:08:23', '2010-02-09 13:08:23', 'Пластова банка - це проект покликаний полегшити життя виховникам, комендантам таборів, третьопробникам і просто пересічним пластунам.\r\n\r\nЯк він працює. В даному блозі є створені певні розділи, а саме:\r\n<ul>\r\n	<li>"Банка ідей". Банк ідей, котрі потребують реалізації. Розділ створений, щоб звести докупи тих людей, які мають ідеї але немають можливості їх реалізувати та тих людей, які ці ідеї можуть втілити в життя.</li>\r\n	<li>"Банка ігор". Банк різноманітних ігор, корті пригодяться вам в проведенні сходин, на таборах, зустрічах чи просто в повсякденному житті.</li>\r\n	<li>"Банка гутірок". Банк різноманітних гутірок на різну тематику для сходин, таборів, вишколів.</li>\r\n	<li>"Банка місць для таборів". Банк міць для таборів, який допоможе комендантам в підготовці курінних таборів.</li>\r\n	<li>"Банка мандрівок". Банк маршрутів мандрівок, з детальним описом всього маршруту. Покликаний допомогти пластунам в виборі і під час самої мандрівки.</li>\r\n	<li>"Банка майстерок". Банк майстерок на сходини з описами як проводити і що потрібно для проведення.</li>\r\n</ul>\r\nЯк додавати свої ідеї, ігри, маршрути... Схема наступна: ви скидаєте на контактний e-mail (<strong>plastovabanka@gmail.com</strong>) свою гутірку, гру, опис місця під табір... і після перевірки це буде поміщено в відповідний розділ. Велике прохання коли відправляєте листа вказуйте тему - "Пластова банка"!!!\r\n\r\nОтже спільними зусиллями ми можемо створити "Пластову банку", котра буде допомагати всім нам і ще багатьом поколінням пластунів.', 'Що це таке!', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '16-revision-4', '', '', '2010-02-09 15:08:23', '2010-02-09 13:08:23', '', 16, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=157', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(159, 2, '2010-02-09 16:01:53', '2010-02-09 14:01:53', '<strong>Загальна характеристика елементів тактики реґуляриої й партизанської армії</strong>\r\nКоли брати за основу реґулярну армію, що діє в нормальних умовах державного життя, то засоби й можливості партизанських відділів у порівнянні з нею дуже малі й обмежені. Але зате партизани завдяки своїм малим відділам та використанню маневру й руху за певних теренових умов і воєнних хитрощів можуть піднести ефективність (успішність) своїх бойових дій до тієї міри, що вона може в певних умовинах майже зрівноважити числову, організаційну й технічну перевагу ворога.\r\nРозглядаючи поодинокі елементи, що мають вплив на тактику, хочемо вказати на їх додатні чи відемиї сторінки на партизанські дії.\r\nЩодо питання співвідношення сил, то сили ворожої регулярної армії, що має ще на допомогу поліцію та\r\nнапввськові чи поліційно-військові формації (в часі миру якраз поліція веде боротьбу з повстанцями), дуже часто й десятикратно переважають сили повстанських відділів. Вони (ворожі сили) теж краще вивіновані, вишколені, узброені та мають добре вишколений командний склад.\r\nПартизанські відділи, звичайно, малі, слабше вишколені (багато зовсім ні), гірше вивіновані, різно узброені, та не мають таких фахових, вишколених старшинських кадрів.\r\nЦі недоліки партизанських відділів у великій мірі рівноважать: кращий моральний стан (відвага, завзяття, риск, посвята) повстанців та ідея, за яку вони борються (знають, за що борються), загартованість на холод і голод, партизанська вигадливість і винахідливість (з десятистрілок роблять ручні кулемети, переробляють советські набої до німецької зброї і т. д.), максимальне й найкраще використання тих засобів, що їх мають. Вишкіл поодиноких повстанців переводиться і поповнюється досвідом, здобутим на полі бою, та вирівнюється спритом і воєнними хитрощами партизанського командира.\r\nКрім величезної численної переваги, ворог має над повстанськими відділами ще й таку ж велику технічну перевагу, а саме: важку зброю піхоти (важкі кулемети), артилерію, танки, літаки. Щоб могти цю колосальну технічну перевагу ворога бодай частково зрівноважити, партизани діють малими відділами, в закритому, важкопрохідному терені, використовуючи для своїх дій всі природні перешкоди й ніч та в широкому маштабі маневри й рух. Таким чином вони не дають ворогові змоги використати проти себе цієї так великої технічної переваги. Вони стараються представляти собою надто малі для ворожої техніки цілі, (шляхом роздрібнення), що легко губляться в терені, швидко зникають, і до яких неможна дібратися важкою, зброєю.\r\nЗрештою партизани стараються нищити всі ці технічні засоби ворога, де й як тільки це можливе, недопускати їх на поле бою шляхом нищення мостів, складів пального, гаражів і т. д.\r\nДуже велику перевагу над партизанськими відділами дає ворогові політично-адміністративна організація терену та засоби транспорту і зв''язку (районні осередки, станиці, МВД-МҐБ, шляхи, авта, залізниці, телефони, телеграфи, радіостанції і т. д.). Зорганізований та впорядкований терен дає ворогові сильну оперативну базу, можливість швидкої комунікації та перекидання частин у терені, де появилися партизани. Тому при всяких діях партизанські командири мусять брати це до уваги і, або старатися ці засоби організації терену (адміністрація), зв''язку й комунікації нищити чи знешкідливлювати, або так вести дії, щоб ворог не міг їх (тих засобів) використати проти нас (блискавична поява, чин і зникнення відділу, використання умов терену й ночі, сувора конспірація, заздалегідь приготовані місця відступу і скриття та тому подібне).\r\nКожна регулярна армія в нормальних умовах діє звичайно вздовж якогось фронту, маючи перед собою ворога, а за собою — запілля (базу), з якої вона черпає поповнення, і яке дає змогу на відпочинок вичерпаним в бою частинам та на лікування ранених і хворих.\r\nПартизанські відділи того всього в такому розумінні не мають. Ворог кругом них, вони мусять діяти серед ворога, не маючи ніякого ні запілля, ані найменшого зовсім спокійного і безпечного кутка. Полем бою партизана — цілий окупований терен, фронт на всі сторони, кожної хвилини можливість зудару чи зустрічі з ворогом. Партизан мусить бути вічно насторожений, вічно готовий до бою. Мусить уміти чувати, навіть у сні.\r\nЦе незвичайно важливий момент, що дуже дається в знаки партизанам. Цю від''ємну сторінку партизанської дійсности можна почасти зрівноважити. Зрівноважується вона з однієї сторони створюванням частими наскоками на ворога й засідками такого самого стану непевности й нервового напруження і для ворога (постійна непевність і нервове напруження «з''їдають» моральні сили ворога), з другої сторони прихильністю, жертвенністю і допомогою населення (харчами, вивінуванням, переховуванням партизанів, здорових, хворих і ранених, розвідкою, тощо) та зарадністю самих партизанів (здобуванням зброї та вивінувания в ворога, конфіскатою ворожого майна з колгоспів, молочарень, магазинів, тощо). При цьому повстанці повинні дуже вважати на те, щоб не надуживати доброї до нас постави населення нерозважними кроками (иеконспіративною поведінкою й непотрібним наражуванням населення на небезпеку) та всією своєю поведінкою, ширенням наших кличів і вказуванням на займанницько-руїнницьку політику ворога, проти якої ми боремося, старатися з''єднувати собі це населення.\r\nНаселення в районі постійних дій партизанів є звичайно своє і прихильне до партизанів (чи то бодай невтральне). Це дуже улегшує партизанам роботу. Але щоб користі з населення були ще більші, то треба над цим постійно працювати — виховувати населення. І то не тільки політичне щодо цілів нашої боротьби, ворожої руїнницької політики, але й практично щодо поведінки у стосунку до ворога (конспірація, фальшиві інформації для ворога, розвідка для нас, пропаґанда серед ворожих частин, саботування доручень ворога, тощо); і то виховувати не тільки словом, а й усією своєю поведінкою (також конспіративною). Бо шкода кожного нашого слова, коли хоча б найменшим своїм ділом заперечено те, що говоримо (напр., не кажемо говорити про організаційні справи, а самі говоримо!). Обов''язком кожного партизана є звертати увагу довкілля на похибки, що їх воно робить.\r\nОднак, яке добре й яке прихильне не було б до нас населення, ми ніколи не повинні говорити йому ні про які організаційні справи (особливо про персональні, про завдання, чи проведені дії, про місця побуту, спроби руху, квартирування, воєнні хитрощі, власні втрати, стан зброї). Бо навіть серед найкращого гурта може трапитися зрадник, або вістка, навіть у добрій вірі подана, може так поширитися, що дійде до сексота.\r\nДуже велику прислугу партизанам при виконуванні їх завдань можуть зробити терен та відповідне використання пори дня й погоди та вміння достосуватися до довкілля (маскування). Але ці речі треба постійно студіювати і знати. Партизан мусить вміти ходити з відкритими очима, мусить вміти дивитися (обсервувати), бачити (помічати) й запам''ятувати собі бачені речі та використовувати досвід.\r\nЦе може комусь на перший погляд видаватися маловажною річчю. Але це дуже важливе, зокрема ж для умов партизанського життя, і воно нераз рішає про успіх партизанських дій та про життя чи смерть окремих людей, а то й цілих відділів.\r\nУ нас в загальному на ці справи в минулому не звертано уваги взагалі, або ж дуже мало (через відсутність туристики в мирних часах). Пересічно наш громадянин заледве слабо знає свою найближчу околицю (4 до 5 км довкруги свого місця проживання). Нераз коли треба обминати якийсь небезпечний пункт, виявляється, що зв''язковий крім головної дороги чи стежки вже не знає інших, вночі не орієнтується в терені, блукає, нераз усю ніч водить людей по полях. Добрий партизан повинен добре знати свій терен так, щоб у найтемнішу ніч міг дати собі раду в усіх напрямках. Він повинен знати всі стежки, всі проходи, дороги навпростець, закриті місця, броди, терен, куди закрито можна підійти, чи перейти, де можна скритися, зробити засідку, тощо так, щоб у потребі не мусів шукати на мапі, чи розпитувати, але щоб уже сам це знав. Це тимбільш важливо, що ворог також уважно студіює терен. Напр., раз чи двічі емґебист побуде в селі і вже знає всі підходи, закриті місця, стежки, тощо.\r\nОсобливо, коли знаходимося в якомусь терені перший раз, то повинні старатися зараз таки пізнати його та добре зорієнтуватися в нім (де, які місця добрі для відступу, звідки може зайти ворог, де поставити стійки, тощо). І постійно, куди б ми не йшли, завжди повинні студіювати терен, запам''ятувати собі нові завважені речі, або їх зміни, чи то поодинокі предмети, важливі об''єкти (мости), оцінювати їх під кутом партизанських дій і можливостей використати чи потреби знищити їх.\r\nЩодо пори дня, то слід пам''ятати, що кожна пора має свої злі і добрі сторінки. Вдень нас далеко видно, але й ми дальше бачимо. Зате вдень ворог, особливо в відкритому терені, може краще використати проти нас свою численну й технічну перевагу (тому то «ніч наша і ліс наш»). Для того теж партизани використовують денну пору тільки для дій (рухів, бою) в закритому терені, чи то, коли до того змушені обставинами.\r\nНіч, зокрема ж темна, прикриває усе. Поле зорення вночі дуже обмежене і не дає ворогові змоги на вільний обсервований вогонь, особливо ж важкої зброї, та на належне використання технічної, а почасти й числової переваги (бо розгортання сил утруднене); ніч унеможливлює справне керування боєм і дуже часто доводить до грубих тактичних промахів сутичок поміж власними відділами, (заблукання, тощо). Ніч підсилює момент непевности і паніки. Тому то добре зорганізований і зіграний, навіть невеличкий, відділ, що має добру розвідку, може нанести величезних втрат і вдесятеро сильнішому ворогові. Момент заскочення грає при тому дуже важливу ролю.\r\nОднак при нічних боях слід теж пам''ятати, що ворог може вжити світляних ракет і прожекторів. Тому слід старатися, наскільки це можливе, підходити до ворога закритим тереном.\r\nЗ другої сторони ніч має для партизанів і деякі свої відємні сторінки. Вночі поле зорення і для нас дуже обмежене, тому легко наскочити на ворожу засідку, ворогові в самі руки, або розгубитися. Тому слід пам''ятати про обезпечення, зв’язок і місце збірки та кличку на випадок розбиття.\r\nВночі дуже добре все чути. Нераз найменший шелест, чи шепіт, скрипіння взуття чи шелестіння одягу чути на далеку відстань, зокрема ж «по росі». Тому, слід старатися ходити й говорити якнайтихіше, постійно приставати й наслухувати, старатися, щоб не бряжчала зброя й виряд та не скрипіло взуття.\r\nСлід пам''ятати про колір убрання (маскування), особливо ж в ясні ночі. Не добрі тут барви: біла, чорна й загалом темні. Не дуже добра й темнозелена. Найкращий тут «вибляклий», полинялий дреліх такий, як у ньому ходять большевики, або ясносіра барва (мішанина ясніших і темніших барв). На дорогах і на дуже сухій землі, чи стерні, надається вночі вилиняний, дуже ясний дреліх, або ж дуже ясносіра барва.\r\nСлід пам''ятати, що навіть у найтемніші ночі добре видно силюет людини на тлі неба (при переходах через хребти гір), далі — що проти місяця видно краще, бо бачимо затінену частішу предмету чи особи, ніж як маючи місяць за собою (в білому світлі місяця контури й барви зливаються), особливо, коли барва предмету чи одіння достосована до барви довкілля; слід пам''ятати, що рух дуже зраджує — впадає в очі. Слід пам''ятати, що в світлі не вільно бігти, бо помітять.\r\nТаких способів тисячі: їх у такому загальному огляді годі й перелічити, то ж взято лише декілька прикладів. Ті речі зрештою треба уважено студіювати й розвивати щораз дальші способи. Найкраще вчитися тих речей тим, що обсервуватимемо себе і других та проводитимемо відповідні вправи — навіть в часі маршу чи на стійці. Напр., двоє людей говорить потихо, а третій, відійшовши на деяку відстань, прислухається і стверджує, з якої відстані вже було чути шепіт. Тоді на зміну йде другий, і т. д. Або ще так: один стоїть на місці, а другий іде раз проти місяця, а раз у протилежний бік і тоді інші стверджують, на скільки кроків було видно особу, чи предмет в одному й другому випадку. Потім можна ще стосувати зміну барв одягу, тощо. Коли приходиться нам іти рівнобіжно до дороги так, щоб з дороги нас не було видно, то найкраще спершу поставити одного повстанця близько дороги, щоб ствердив, на якій відстані від дороги вже справді не було видно окремих людей, чи групи осіб (група бо завжди скоріш впадає в очі). Тільки таким способом може партизан легко навчитися ходити вночі й добре маскувати себе.\r\nЛиха погода (дощ, сніг, завірюха) помітно влегшує виконання даного завдання (дії), але ж зате куди більше вичерпує людей; тоді завжди слід подбати про приміщення і відпочинок після дії. Вплив такої лихої погоди на ворога — психічний і фізичний, такий самий, як і вплив ночі; слід пам''ятати при ній про момент заскочення.\r\nЩодо вивінування (одяг, взуття, мапи, компаси), прохарчування і санітарних справ, то партизани не мають ніяких певних постійних баз, як це є у випадку регулярної армії. Вони залежні від того, що здобудуть собі від ворожих відділів, з маґазинів, молочарень, колгоспів, або ж дістануть від населення. Повстанець повинен вміти переносити брак того, чи іншого, повинен бути загартованим на спрагу, голод і холод. Він не повинен вимагати для себе від селян речей, яких вони самі не мають, чи не їдять (бо й таке бувало). Очевидно, що коли партизанові хтось не хоче дати їсти, хоч має й може, то цей не стане церемонитися й забере силою, однак тільки в випадках виразної неприхильности, чи ворожого наставлення даної особи.\r\nПро санітарні справи (лікування хворих і ранених) треба вже заздалегідь подумати. Треба мати під рукою малу аптечку, бодай з найконечнішими речами, та когось (санітар, медсестра), хто дбав би про санітарні справи, і хто на тому розуміється, вмів би дати бодай першу поміч. Це має у відділі дуже велике значення, не тільки матеріяльне (допомога хворим), але й моральне.\r\n<strong></strong>\r\n\r\n<strong>Конспірація — основний елемент партизанської тактики</strong>\r\nТепер торкнемося ще трьох дуже важливих чинників, від яких остаточно залежить успіх чи неуспіх бойових дій партизанських та боївкарських відділів, а разом з тим і доля всього визвольно-революційного руху поневоленої нації, а саме: конспірації, розвідки й досвіду.\r\nКонспірація — це основа кожного нелегального (підпільного) руху поневолених націй, руху, що нераз мусить тривати цілі десятки років (ОУН в часі польської окупації ЗУЗ, СВУ на Наддніпрянщині і нелегальні організації в царській Росії і т. д.).\r\nУ цій статті не станемо торкатися самих засад конспірації та різних способів її здійснювання. Тут тільки з''ясуємо, яке значений має конспірація в цілості справ українського визвольно-революційного руху, а зокрема в бойових діях партизанських і боївкарських відділів.\r\nКонспірація — це система таємних заходів, що їх політичні організації, які перебувають у конфлікті з пануючим режимом, стосують у боротьбі проти своїх ворогів (себто проти даного режиму) й противників для осягнення своїх політичних цілів. Конспірація має на меті охорону організаційного апарату від ударів противника, що має в руках величезну числову силу, технічну, організаційну і т. п. перевагу, і якому через те в відвертій боротьбі організація ніяк не могла б протиставитися. Щоб могти бодай почасти паралізувати ці переваги ворога, підпільна організація закривае (конспірує, тримає в цілковитій таємниці), людей (прізвища, число, функції), побудову організаційних клітин (референти, ділянки, пости, залежності), різміщення своїх сил в терені, способи дій і засади боротьби (тактику), задуми й дії (які переводиться), власні втрати і загалом усе, що давало б ворогові якінебудь дані щодо складу, числа, способів діяння, а навіть побуту й щоденного життя членів організації.\r\nКоли визвольно-революційна організація добре законспірована (ворог про неї нічого не знає), тоді вона, хоча б навіть не була велика числом, але сильна духом і характером — може завдати ворогові дуже великих (в першу чергу моральних і політичних) шкод, при власних якнайменших втратах і дуже великих успіхах (теж в першу чергу морального й політичного характеру).\r\nВ обличчі добре законспірованої організації ворог стає безсилим. Його б''ють, йому шкодять, а він не може вдарити, не може боронитися, не знає, яка сила криється в цій організації. Хіба відразу нищити весь народ. Але це не виходить знов політично і коштує ворогу багато власних жертв і зусиль.\r\nКожний новий удар деморалізує ворога, показує йому його безсильність (хоча б не знати скільки мав танків, літаків і гармат), безрадність, підриває у ворожому таборі довір''я мас до свого проводу, до доцільности його методів, викликає в його людей страз перед цією організацією, розхитує ворожу адміністрацію і т. д. А на зовнішньому, міжнародньому полі авторитет даної держави окупанта паде щораз нижче вочах світу та заохочує його противників використати нелад і революційний рух внутрі його держави для своїх порахунків, а це в свою чергу створює воєнну ситуацію, придатну для всенародного зриву і здобуття своєї держави.\r\nЗ другої сторони такі дії й успіхи добре законспі¬рованої визвольно-революційкої організації підносять на дусі власну націю, з''єднують визвольно-революційному рухові нових прихильників, симпатиків і членів, спонукують народ до активнішої допомоги революційному рухові і жертв для цієї мети, підсилюють почуття єдности внутрі нації, роблять націю відпорною І на всякі провокації і деморалізаційні заходи ворога тощо. А на зовнішньому форумі підносять визвольно-революційний рух, а з ним і всю націю в очах світу, і з''єднують їм симпатії, вводять в коло міжнародних заінтересуваиь (допомога на політичному й військовому полі).\r\nСамо собою, що й ворог дуже добре здає собі справу з того всього, себто якою силою є добре законспірована організація і докладає всіх зусиль і ще більших коштів (видатків на поборювання революційних рухів нічим не обмежується!) для поборювання революційно-визвольної організаці всякими засобами, особливо ж шляхом деморалізації населення, донощицтва і провокації.\r\nІдеальний стан конспірації був би тоді, коли б ворог не мав змоги нічогісенько довідатися про внутрішні справи організації. Але ідеального стану конспірації ніколи не можливо осягнути тому, що рух, робота й дії даної організації розконспіровують її в меншій чи більшій мірі, розкриваючи деякі моменти організаційного життя (особи, способи дій і т. д.). Треба собі здавати справу з того, що чим більше розгорнено працю внутрі і дії назовні, то все те важче законспірувати  (роботу, дії), то більші можливості розконспірування.\r\nТа річ не в тому, що в перших моментах (праця, дії, число членів) не можливо дотримуватися засад ідеального законспірування організації (найкращим законспіруванням було б взагалі нічого не робити). Це т. зв. «вища сила», це вимоги роботи, це від нас не залежить. І якщо б ворог знав про організацію тільки те, що спричинене цією, як сказано, «вищою силою», то він знав би ще дуже мало, і великої шкоди від цього для організації ще не було б.\r\nАле дуже часто члени організації (часом навіть несвідомо), говорячи про справи організації з непокликаними людьми (навіть у найкращій вірі) чи поводячись невідповідно в терені, розкривають перед ворогом ту чи іншу сторінку організаційного життя і дають ворогові вгляд у справи організації, чого він так дуже добивається. Може ті, люди, що так легкодушно говорять про організаційні справи й не розуміють, якого страшного злочину вони тим чином допускаються як щодо організації, так теж і для всієї визвольної справи, якої колосальної шкоди вони завдають організації розкриттям найдрібнішої справи, як вони легкодушно самі допомагають ворогові її (організацію) розкривати й нищити, як вони тим самим вибивають з її рук найсильніші її арґументи — найпевнішу зброю проти ворога та, як таким чином вони (може й несвідомо) стають ворожими агентами чи сексотами. Або ще гіршими, бо вони мають вгляд в справи організації, вони мають що «сипати», до них їхні товариші мають довір''я, якого вони надуживають, через що не один таки член, їх товариш, накладає головою.\r\nМоже, й несвідомо вони це роблять. Але від того справі зовсім не легше і фактом є, що від них ворог довідався про організаційні справи, отже вони зрадили організаційну таємницю. А шкоди, що через це потерпіла організація, нічим не дадуться повернути. Бо ворог, раз діставши нитку до справи організації, буде докладати всіх зусиль, щоб далі і далі її розмотувати. Запопадливо збираючи навіть — на перший погляд — дрібнички про організаційні справи й зіставляючи їх ніж собою, він з часом отримає досить вірний образ зрганізаційних справ.\r\nТак отже, бачимо, якою колосальною зброєю може бути в руках організації справжня конспірація і скільки жертв та шкоди зазнає організація й нація, якщо гакої конспірації немає.\r\n<strong></strong>\r\n\r\n<strong>Розвідка — передумова успіхів партизанської тактики</strong>\r\nТак, як у конспірації ми стараємося, щоб перед ворогом якнайстаранніпю закрити визвольно-революційний рух: організацію і все, що до неї стосується, так, з другої сторони, ми завжди повинні старатися якнайбільше довідатися про ворога: про його силу, розміщення, пляни, дії, способи дій, магазини, склади, втрати, настрої серед війська, адміністрації, мас, словом, про все, що він собою уявляє та що задумує зробити.\r\nЗбирання таких вісток — це розвідка.\r\nНе будемо тут спинятися над родами, методами й способами розвідки. Йдеться тут про те, щоб вказати на її велику ролю в визвольно-революцшнш роботі, зокрема, коли йдеться про бойові дії партизанських відділів.\r\nЯк ворог, при добрій конспірації з нашої сторони, стає безсилим, не можучи по нас ударити чи перешкодити нашим діям, так і ми без належно поставленої розвідки не можемо як слід і з добрим успіхом вдарити по ворогові, нанести йому шкоди, чи, не знаючи про його намір, перешкодити йому нанести нам шкоди, чи випередити його.\r\nТому кожний член організації, а то й кожний член нації повинен постійно збирати вістки про ворога, по змозі їх перевіряти і по інстанції подавати вгору. Особливо, коли йдеться про пляни ворога щодо організації (концентрація ворожих сил, гарнізони, засідки, обяави та способи їх переводження тощо).\r\nАле розвідчі вістки — це не фантазії, а голі, реальні факти, без прикрашувань і здогадів тих осіб, що подають це. (Здогади слід подавати окремо, зазначувати їх, як такі). Факти, по змозі провірені, за поданням джерела (сам бачив, чи чув, від кого).\r\nМожемо сміло ствердити, що у нас ще люди не вміють збирати матеріялу без додатків і прикрашувань, чи перекручувань, і подавати його до вищої інстанції. А вартість мають тільки правдиві, дійсні факти, донесені в пору. Всякі фантазії тільки вносять хаос та через те тільки шкодять, затемнюючи наше справжнє знання про ворога. Крім того треба ще пам''ятати, що ворог може навмисне пускати різні сплетні, щоб нас дезорієнтувати, відвертати нашу увагу в інший бік, непокоїти. Розвідчу справу треба починати ставити від найпростішого. Найперше треба навчити людей обсервувати, помічати, слухати, запам''ятузати, і те, що знають, передавати вірно, просто, без прикрашувань, перекручувань і додатків, у формі донесення. Це буде одночасно і школення і певна користь.\r\nВід цих простих справ треба послідовно переходити до щораз важчих. Завжди головне те, щоб добре обсервувати, слухати, подавати правду та провірити факти й джерело інформації.\r\nНижчі теренові організаційні чинники повинні ці розвідчі дані збирати, порядкувати і передавати, кому треба.\r\nРозвідка — це вуха й очі підпільної організації.\r\nПартизанський відділ без належної розвідки — це так, як змагун-борець на сцені з зав''язаними очима й позатиканими вухами. Особливо, коли йдеться про певні дії, то їх завжди повинна попереджувати солідна розвідка щодо сил ворога, їх розміщення, озброєння, способу забезпечення об''єктів, терену тощо.\r\n\r\n<strong>Бойовий досвід — основний капітал боротьби</strong>\r\nЯк уже згадано, наука тактики таких засад ведення боїв, що відповідали б усім можливим умовам, не подає. Усе, що подається в тих чи інших правильниках, це тільки приклади (яких може бути тисячі), на основі яких здорово думаючий командир має виробити собі погляд на раціональне ведення бою відповідно де умов і засобів, що їх має до диспозиції (люди, їх якість і вартість, вивінування і т. д.), та сил ворога. Це тим більше стосується до партизанських умов, де найкращим правильником і школою є досвід, здобутий на полі бою і дуже часто окуплений кров''ю.Цим ніраз не хочемо сказати, що військові правильники нічого не варті. Навпаки! Вони дають певні основи військового знання, певний здобутий вже досвід, певні приклади, школять розум і заставляють до зорганізованого, практичного й ясного тверезого думання, до ясного, короткого викладу свого рішення в наказі.<strong>\r\n</strong>\r\n\r\n<strong>Але досвіду з поля бою ніщо не може заступити!</strong>\r\nСкільки то військових правильників з вибухом війни підпадає основним змінам! Знання основних воєнних засад, трохи військового таланту і досвід роблять з людини справжнього вояка й командира.\r\nУ нас на досвід замало звертано уваги. Робили це окремі командири, що вже мали вроджену командирську іскру й військовий талант. Однак, було б дуже побажане, щоб ці командири збирали свій досвід на письмі (як воно робиться в кожній армії на війні) і поділилися з другими, щоб цей досвід можна було охопити в певні рамці і на його основі створити наші власні військово-партизанські правильники, випробувані на полі бою, достосовані до наших умов.\r\n3 другої сторони навіть найкращий досвід нічого не вартий, якщо його не стосувати в практичному житті.\r\nДосвід, окуплений кров''ю, це надто дорога річ, щоб стати власністю тільки декількох людей. Досвідами треба ділитися з другими, щоб заощадити нових жертв при здобуванні тих же досвідів.\r\nЯк бачимо з цього короткого перегляду окремих елементів, що складаються на ті чи інші тактичні засади, розумне використання цих елементів і певних моментів та умов визвольно-революційних змагань дає партизанам, не зважаючи на численну, технічну, чи інші переваги ворога, змогу, не тільки йому (ворогові) чинно протиставитися, а й у зорганізованій формі перетривати довший час і у відповідний момент очолити загальний зрив нації.\r\n\r\n<em>Ратник, інструктор старш. шкіл УПА// «Понстанець» 1946 р. Передрук за журиалом «До Зброї» чч. 14 (27) і 15 (28) 1952 р.</em>', 'гутірка “Основні елементи партизанської тактики УПА”', '', 'publish', 'open', 'open', '', '%d0%b3%d1%83%d1%82%d1%96%d1%80%d0%ba%d0%b0-%d0%be%d1%81%d0%bd%d0%be%d0%b2%d0%bd%d1%96-%d0%b5%d0%bb%d0%b5%d0%bc%d0%b5%d0%bd%d1%82%d0%b8-%d0%bf%d0%b0%d1%80%d1%82%d0%b8%d0%b7%d0%b0%d0%bd%d1%81%d1%8c', '', '', '2010-11-12 23:50:25', '2010-11-12 21:50:25', '', 0, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=159', 0, 'post', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(160, 2, '2010-02-09 16:01:46', '2010-02-09 14:01:46', '<strong>Загальна характеристика елементів тактики реґуляриої й партизанської армії</strong>\nКоли брати за основу реґулярну армію, що діє в нор¬мальних умовах державного життя, то засоби й мож¬ливості партизанських відділів у порівнянні з нею ду¬же малі й обмежені. Але зате партизани завдяки своїм малим відділам та використанню маневру й руху за певних теренових умов і воєнних хитрощів можуть піднести ефективність (успішність) своїх бойових дій до тієї міри, що вона може в певних умовинах майже зрівноважити числову, організаційну й технічну перевагу ворога.\nРозглядаючи поодинокі елементи, що мають вплив на тактику, хочемо вказати на їх додатні чи відемиї сторінки на партизанські дії.\nЩодо питання співвідношення сил, то сили ворожої регулярної армії, що має ще на допомогу поліцію та\nнапввськові чи поліційно-військові формації (в часі миру якраз поліція веде боротьбу з повстанцями), ду¬же часто й десятикратно переважають сили повстан¬ських відділів. Вони (ворожі сили) теж краще вивіновані, вишколені, узброені та мають добре вишколе¬ний командний склад.\nПартизанські відділи, звичайно, малі, слабше вишко¬лені (багато зовсім ні), гірше вивіновані, різно узброені, та не мають таких фахових, вишколених стар¬шинських кадрів.\nЦі недоліки партизанських відділів у великій мірі рівноважать: кращий моральний стан (відвага, завзяття, риск, посвята) повстанців та ідея, за яку вони борються (знають, за що борються), загартованість на холод і голод, партизанська вигадливість і винахід¬ливість (з десятистрілок роблять ручні кулемети, пе¬реробляють советські набої до німецької зброї і т. д.), максимальне й найкраще використання тих засобів, що їх мають. Вишкіл поодиноких повстанців перево¬диться і поповнюється досвідом, здобутим на полі бою, та вирівнюється спритом і воєнними хитрощами пар¬тизанського командира.\nКрім величезної численної переваги, ворог має над повстанськими відділами ще й таку ж велику техніч¬ну перевагу, а саме: важку зброю піхоти (важкі куле¬мети), артилерію, танки, літаки. Щоб могти цю коло¬сальну технічну перевагу ворога бодай частково зрів¬новажити, партизани діють малими відділами, в за¬критому, важкопрохідному терені, використовуючи для своїх дій всі природні перешкоди й ніч та в широкому маштабі маневри й рух. Таким чином вони не дають ворогові змоги використати проти себе цієї так великої технічної переваги. Вони стараються представляти собою надто малі для ворожої техніки цілі, (шляхом роздрібнення), що легко губляться в терені, швидко зникають, і до яких неможна дібратися важкою, зброєю.\nЗрештою партизани стараються нищити всі ці тех¬нічні засоби ворога, де й як тільки це можливе, недопускати їх на поле бою шляхом нищення мостів, скла¬дів пального, гаражів і т. д.\nДуже велику перевагу над партизанськими відділа¬ми дає ворогові політично-адміністративна організація терену та засоби транспорту і зв''язку (районні осередки, станиці, МВД-МҐБ, шляхи, авта, залізниці, теле¬фони, телеграфи, радіостанції і т. д.). Зорганізований та впорядкований терен дає ворогові сильну оперативну ба¬зу, можливість швидкої комунікації та перекидання ча¬стин у терені, де появилися партизани. Тому при вся¬ких діях партизанські командири мусять брати це до уваги і, або старатися ці засоби організації терену (адміністрація), зв''язку й комунікації нищити чи знешкідливлювати, або так вести дії, щоб ворог не міг їх (тих засобів) використати проти нас (блискавична по¬ява, чин і зникнення відділу, використання умов те¬рену й ночі, сувора конспірація, заздалегідь пригото¬вані місця відступу і скриття та тому подібне).\nКожна регулярна армія в нормальних умовах діє звичайно вздовж якогось фронту, маючи перед собою ворога, а за собою — запілля (базу), з якої вона чер¬пає поповнення, і яке дає змогу на відпочинок вичерпаним в бою частинам та на лікування ранених і хво¬рих.\nПартизанські відділи того всього в такому розумінні не мають. Ворог кругом них, вони мусять діяти серед во¬рога, не маючи ніякого ні запілля, ані найменшого зовсім спокійного і безпечного кутка. Полем бою партизана — цілий окупований терен, фронт на всі сторони, кожної хвилини можливість зудару чи зустрічі з во¬рогом. Партизан мусить бути вічно насторожений, вічно готовий до бою. Мусить уміти чувати, навіть у сні.\nЦе незвичайно важливий момент, що дуже дається в знаки партизанам. Цю від''ємну сторінку партизанської дійсности можна почасти зрівноважити. Зрів¬новажується вона з однієї сторони створюванням частими наскоками на ворога й засідками такого самого стану непевности й нервового напруження і для во¬рога (постійна непевність і нервове напруження «з''ї¬дають» моральні сили ворога), з другої сторони прихильністю, жертвенністю і допомогою населення (хар-чами, вивінуванням, переховуванням партизанів, здо¬рових, хворих і ранених, розвідкою, тощо) та зарадністю самих партизанів (здобуванням зброї та вивінувания в ворога, конфіскатою ворожого майна з колгоспів, молочарень, магазинів, тощо). При цьому пов¬станці повинні дуже вважати на те, щоб не надужи¬вати доброї до нас постави населення нерозважними кроками (иеконспіративною поведінкою й непотрібним наражуванням населення на небезпеку) та всією своєю поведінкою, ширенням наших кличів і вказуванням на займанницько-руїнницьку політику ворога, проти якої ми боремося, старатися з''єднувати собі це населення.\nНаселення в районі постійних дій партизанів є зви¬чайно своє і прихильне до партизанів (чи то бодай невтральне). Це дуже улегшує партизанам роботу. Але щоб користі з населення були ще більші, то треба над цим постійно працювати — виховувати населення. І то не тільки політичне щодо цілів нашої боротьби, воро¬жої руїнницької політики, але й практично щодо по¬ведінки у стосунку до ворога (конспірація, фальшиві інформації для ворога, розвідка для нас, пропаґанда серед ворожих частин, саботування доручень ворога, тощо); і то виховувати не тільки словом, а й усією своєю поведінкою (також конспіративною). Бо шкода кожного нашого слова, коли хоча б найменшим своїм ділом заперечено те, що говоримо (напр., не кажемо говорити про організаційні справи, а самі говоримо!). Обов''язком кожного партизана є звертати увагу дов¬кілля на похибки, що їх воно робить.\nОднак, яке добре й яке прихильне не було б до нас населення, ми ніколи не повинні говорити йому ні про які організаційні справи (особливо про персональні, про завдання, чи проведені дії, про місця побуту, спроби руху, квартирування, воєнні хитрощі, власні втрати, стан зброї). Бо навіть серед найкращого гур¬та може трапитися зрадник, або вістка, навіть у доб¬рій вірі подана, може так поширитися, що дійде до сексота.\nДуже велику прислугу партизанам при виконуванні їх завдань можуть зробити терен та відповідне вико¬ристання пори дня й погоди та вміння достосуватися до довкілля (маскування). Але ці речі треба постійно студіювати і знати. Партизан мусить вміти ходити з відкритими очима, мусить вміти дивитися (обсервувати), бачити (помічати) й запам''ятувати собі бачені речі та використовувати досвід.\nЦе може комусь на перший погляд видаватися ма¬ловажною річчю. Але це дуже важливе, зокрема ж для умов партизанського життя, і воно нераз рішає про успіх партизанських дій та про життя чи смерть окремих людей, а то й цілих відділів.\nУ нас в загальному на ці справи в минулому не звертано уваги взагалі, або ж дуже мало (через від¬сутність туристики в мирних часах). Пересічно наш громадянин заледве слабо знає свою найближчу око¬лицю (4 до 5 км довкруги свого місця проживання). Нераз коли треба обминати якийсь небезпечний пункт, виявляється, що зв''язковий крім головної дороги чи стежки вже не знає інших, вночі не орієнтується в терені, блукає, нераз усю ніч водить людей по полях. Добрий партизан повинен добре знати свій терен так, щоб у найтемнішу ніч міг дати собі раду в усіх на¬прямках. Він повинен знати всі стежки, всі проходи, дороги навпростець, закриті місця, броди, терен, куди закрито можна підійти, чи перейти, де можна скритися, зробити засідку, тощо так, щоб у потребі не му¬сів шукати на мапі, чи розпитувати, але щоб уже сам це знав. Це тимбільш важливо, що ворог також уваж¬но студіює терен. Напр., раз чи двічі емґебист побуде в селі і вже знає всі підходи, закриті місця, стеж¬ки, тощо.\nОсобливо, коли знаходимося в якомусь терені пер¬ший раз, то повинні старатися зараз таки пізнати його та добре зорієнтуватися в нім (де, які місця добрі для відступу, звідки може зайти ворог, де поставити стій¬ки, тощо). І постійно, куди б ми не йшли, завжди по¬винні студіювати терен, запам''ятувати собі нові зав¬важені речі, або їх зміни, чи то поодинокі предмети, важливі об''єкти (мости), оцінювати їх під кутом пар¬тизанських дій і можливостей використати чи потре¬би знищити їх.\nЩодо пори дня, то слід пам''ятати, що кожна пора має свої злі і добрі сторінки. Вдень нас далеко видно, але й ми дальше бачимо. Зате вдень ворог, особливо в відкритому терені, може краще використати проти нас свою численну й технічну перевагу (тому то «ніч наша і ліс наш»). Для того теж партизани використовують денну пору тільки для дій (рухів, бою) в закритому терені, чи то, коли до того змушені обставинами.\nНіч, зокрема ж темна, прикриває усе. Поле зорення вночі дуже обмежене і не дає ворогові змоги на вільний обсервований вогонь, особливо ж важкої зброї, та на належне використання технічної, а почасти й чис¬лової переваги (бо розгортання сил утруднене); ніч унеможливлює справне керування боєм і дуже часто доводить до грубих тактичних промахів сутичок по¬між власними відділами, (заблукання, тощо). Ніч під¬силює момент непевности і паніки. Тому то добре зорганізований і зіграний, навіть невеличкий, відділ, що має добру розвідку, може нанести величезних втрат і вдесятеро сильнішому ворогові. Момент заскочення грає при тому дуже важливу ролю.\nОднак при нічних боях слід теж пам''ятати, що во¬рог може вжити світляних ракет і прожекторів. Тому слід старатися, наскільки це можливе, підходити до ворога закритим тереном.\nЗ другої сторони ніч має для партизанів і деякі свої відємні сторінки. Вночі поле зорення і для нас дуже обмежене, тому легко наскочити на ворожу засідку, ворогові в самі руки, або розгубитися. Тому слід па¬м''ятати про обезпечення, зв’язок і місце збірки та кличку на випадок розбиття.\nВночі дуже добре все чути. Нераз найменший ше¬лест, чи шепіт, скрипіння взуття чи шелестіння одягу чути на далеку відстань, зокрема ж «по росі». Тому, слід старатися ходити й говорити якнайтихіше, постійно приставати й наслухувати, старатися, щоб не бряжчала зброя й виряд та не скрипіло взуття.\nСлід пам''ятати про колір убрання (маскування), особливо ж в ясні ночі. Не добрі тут барви: біла, чор¬на й загалом темні. Не дуже добра й темнозелена. Най¬кращий тут «вибляклий», полинялий дреліх такий, як у ньому ходять большевики, або ясносіра барва (мішанина ясніших і темніших барв). На дорогах і на дуже сухій землі, чи стерні, надається вночі вилиняний, дуже ясний дреліх, або ж дуже ясносіра барва.\nСлід пам''ятати, що навіть у найтемніші ночі добре видно силюет людини на тлі неба (при переходах че¬рез хребти гір), далі — що проти місяця видно краще, бо бачимо затінену частішу предмету чи особи, ніж як маючи місяць за собою (в білому світлі місяця кон¬тури й барви зливаються), особливо, коли барва пред¬мету чи одіння достосована до барви довкілля; слід пам''ятати, що рух дуже зраджує — впадає в очі. Слід пам''ятати, що в світлі не вільно бігти, бо помітять.\nТаких способів тисячі: їх у такому загальному ог¬ляді годі й перелічити, то ж взято лише декілька прикладів. Ті речі зрештою треба уважено студіювати й розвивати щораз дальші способи. Найкраще вчи¬тися тих речей тим, що обсервуватимемо себе і дру¬гих та проводитимемо відповідні вправи — навіть в часі маршу чи на стійці. Напр., двоє людей говорить потихо, а третій, відійшовши на деяку відстань, при¬слухається і стверджує, з якої відстані вже було чу¬ти шепіт. Тоді на зміну йде другий, і т. д. Або ще так: один стоїть на місці, а другий іде раз проти місяця, а раз у протилежний бік і тоді інші стверджують, на скільки кроків було видно особу, чи предмет в одному й другому випадку. Потім можна ще стосувати зміну барв одягу, тощо. Коли приходиться нам іти рівнобіжно до дороги так, щоб з дороги нас не було видно, то найкраще спершу поставити одного повстанця близько дороги, щоб ствердив, на якій відстані від до¬роги вже справді не було видно окремих людей, чи групи осіб (група бо завжди скоріш впадає в очі). Тільки таким способом може партизан легко навчи¬тися ходити вночі й добре маскувати себе.\nЛиха погода (дощ, сніг, завірюха) помітно влегшує виконання даного завдання (дії), але ж зате куди біль¬ше вичерпує людей; тоді завжди слід подбати про при¬міщення і відпочинок після дії. Вплив такої лихої по¬годи на ворога — психічний і фізичний, такий самий, як і вплив ночі; слід пам''ятати при ній про момент за¬скочення.\nЩодо вивінування (одяг, взуття, мапи, компаси), прохарчування і санітарних справ, то партизани не мають ніяких певних постійних баз, як це є у випадку регулярної армії. Вони залежні від того, що здобудуть собі від ворожих відділів, з маґазинів, молочарень, колгоспів, або ж дістануть від населення. Повстанець повинен вміти переносити брак того, чи іншого, пови¬нен бути загартованим на спрагу, голод і холод. Він не повинен вимагати для себе від селян речей, яких вони самі не мають, чи не їдять (бо й таке бувало). Оче¬видно, що коли партизанові хтось не хоче дати їсти, хоч має й може, то цей не стане церемонитися й за¬бере силою, однак тільки в випадках виразної иеприхильности, чи ворожого наставлення даної особи.\nПро санітарні справи (лікування хворих і ранених) треба вже заздалегідь подумати. Треба мати під ру¬кою малу аптечку, бодай з найконечнішими речами, та когось (санітар, медсестра), хто дбав би про сані¬тарні справи, і хто на тому розуміється, вмів би дати бодай першу поміч. Це має у відділі дуже велике зна¬чення, не тільки матеріяльне (допомога хворим), але й моральне.\n<strong>Конспірація — основний елемент партизанської тактики</strong>\nТепер торкнемося ще трьох дуже важливих чинни¬ків, від яких остаточно залежить успіх чи неуспіх бойових дій партизанських та боївкарських відділів, а разом з тим і доля всього визвольно-революційного руху поневоленої нації, а саме: конспірації, розвідки й досвіду.\nКонспірація — це основа кожного нелегального (під¬пільного) руху поневолених націй, руху, що нераз му¬сить тривати цілі десятки років (ОУН в часі польської окупації ЗУЗ, СВУ на Наддніпрянщині і нелегальні організації в царській Росії і т. д.).\nУ цій статті не станемо торкатися самих засад кон¬спірації та різних способів її здійснювання. Тут тільки з''ясуємо, яке значений має конспірація в цілості справ українського визвольно-революційного руху, а зокрема в бойових діях партизанських і боївкарських відділів.\nКонспірація — це система таємних заходів, що їх політичні організації, які перебувають у конфлікті з пануючим режимом, стосують у боротьбі проти своїх ворогів (себто проти даного режиму) й противників для осягнення своїх політичних цілів. Конспірація має на меті охорону організаційного апарату від ударів противника, що має в руках величезну числову силу, технічну, організаційну і т. п. перевагу, і якому через те в відвертій боротьбі організація ніяк не могла б протиставитися. Щоб могти бодай почасти паралізувати ці переваги ворога, підпільна організація закривае (конспірує, тримає в цілковитій таємниці), людей| (прізвища, число, функції), побудову організаційних клітин (референти, ділянки, пости, залежності), різміщення своїх сил в терені, способи дій і засади боротьби (тактику), задуми й дії (які переводиться), власні втрати і загалом усе, що давало б ворогові якінебудь дані щодо складу, числа, способів діяння, а навіть побуту й щоденного життя членів організації.\nКоли визвольно-революційна організація добре законспірована (ворог про неї нічого не знає), тоді вона, хоча б навіть не була велика числом, але сильна духом і характером — може завдати ворогові дуже великих (в першу чергу моральних і політичних) шкод, при власних якнайменших втратах і дуже великих успіхах (теж в першу чергу морального й політичного характеру).\nВ обличчі добре законспірованої організації ворог стає безсилим. Його б''ють, йому шкодять, а він не може вдарити, не може боронитися, не знає, яка сила криється в цій організації. Хіба відразу нищити весь народ. Але це не виходить знов політично і коштує ворогу багато власних жертв і зусиль.\nКожний новий удар деморалізує ворога, показує йому його безсильність (хоча б не знати скільки мав танків, літаків і гармат), безрадність, підриває у ворожому таборі довір''я мас до свого проводу, до доцільности його методів, викликає в його людей страз перед цією організацією, розхитує ворожу адміністрацію і т. д. А на зовнішньому, міжнародньому полі авторитет даної держави окупанта паде щораз нижче вочах світу та заохочує його противників використати нелад і революційний рух внутрі його держави для своїх порахунків, а це в свою чергу створює воєнну ситуацію, придатну для всенародного зриву і здобуття |воєї держави.\nЗ другої сторони такі дії й успіхи добре законспі¬рованої визвольно-революційкої організації підносять на дусі власну націю, з''єднують визвольно-революцій¬ному рухові нових прихильників, симпатиків і членів, спонукують народ до активнішої допомоги революційному рухові і жертв для цієї мети, підсилюють по¬чуття єдности внутрі нації, роблять націю відпорною І на всякі провокації і деморалізаційні заходи ворога тощо. А на зовнішньому форумі підносять визвольно-революційний рух, а з ним і всю націю в очах світу, і з''єднують їм симпатії, вводять в коло міжнародних заінтересуваиь (допомога на політичному й військо¬вому полі).\nСамо собою, що й ворог дуже добре здає собі спра¬ву з того всього, себто якою силою є добре законспірована організація і докладає всіх зусиль і ще більших коштів (видатків на поборювання революційних рухів нічим не обмежується!) для поборювання рево¬люційно-визвольної організаці всякими засобами, особ¬ливо ж шляхом деморалізації населення, донощицтва і провокації.\nІдеальний стан конспірації був би тоді, коли б ворог не мав змоги нічогісенько довідатися про внутрішні справи організації. Але ідеального стану конспірації ніколи не можливо осягнути тому, що рух, робота й дії даної організації розконспіровують її в меншій чи більшій мірі, розкриваючи деякі моменти організацій¬ного життя (особи, способи дій і т. д.). Треба собі зда¬вати справу з того, що чим більше розгорнено працю внутрі і дії назовні, то все те важче законспірувати  (роботу, дії), то більші можливості розконспірування.\nТа річ не в тому, що в перших моментах (праця, дії, число членів) не можливо дотримуватися засад ідеаль¬ного законспірування організації (найкращим законспіруванням було б взагалі нічого не робити). Це т. зв. «вища сила», це вимоги роботи, це від нас не зале¬жить. І якщо б ворог знав про організацію тільки те, що спричинене цією, як сказано, «вищою силою», то він знав би ще дуже мало, і великої шкоди від цього для організації ще не було б.\nАле дуже часто члени організації (часом навіть несвідомо), говорячи про справи організації з непокликаними людьми (навіть у найкращій вірі) чи пово¬дячись невідповідно в терені, розкривають перед во¬рогом ту чи іншу сторінку організаційного життя і да¬ють ворогові вгляд у справи організації, чого він так дуже добивається. Може ті, люди, що так легкодуш¬но говорять про організаційні справи й не розуміють, якого страшного злочину вони тим чином допускають¬ся як щодо організації, так теж і для всієї визвольної справи, якої колосальної шкоди вони завдають орга¬нізації розкриттям найдрібнішої справи, як вони лег¬кодушно самі допомагають ворогові її (організацію) розкривати й нищити, як вони тим самим вибивають з її рук найсильніші її арґументи — найпевнішу зброю проти ворога та, як таким чином вони (може й несвідомо) стають ворожими агентами чи сексотами. Або ще гіршими, бо вони мають вгляд в справи орга¬нізації, вони мають що «сипати», до них їхні товариші мають довір''я, якого вони надуживають, через що не один таки член, їх товариш, накладає головою.\nМоже, й несвідомо вони це роблять. Але від того справі зовсім не легше і фактом є, що від них ворог довідався про організаційні справи, отже вони зрадили організаційну таємницю. А шкоди, що через це потерпіла організація, нічим не дадуться повернути. Бо ворог, раз діставши нитку до справи організації, буде докладати всіх зусиль, щоб далі і далі її розмотувати. Запопадливо збираючи навіть — на перший погляд — дрібнички про організаційні справи й зіставляючи їх ніж собою, він з часом отримає досить вірний образ зрганізаційних справ.\nТак отже, бачимо, якою колосальною зброєю може 5ути в руках організації справжня конспірація і скіль¬ки жертв та шкоди зазнає організація й нація, якщо гакої конспірації немає.\n<strong>Розвідка — передумова успіхів партизанської тактики</strong>\nТак, як у конспірації ми стараємося, щоб перед во¬рогом якнайстаранніпю закрити визвольно-революцій¬ний рух: організацію і все, що до неї стосується, так, з другої сторони, ми завжди повинні старатися якнай¬більше довідатися про ворога: про його силу, розмі¬щення, пляни, дії, способи дій, магазини, склади, втра¬ти, настрої серед війська, адміністрації, мас, словом, про все, що він собою уявляє та що задумує зробити.\nЗбирання таких вісток — це розвідка.\nНе будемо тут спинятися над родами, методами й способами розвідки. Йдеться тут про те, щоб вказати на її велику ролю в визвольно-революцшнш роботі, зокрема, коли йдеться про бойові дії партизанських відділів.\nЯк ворог, при добрій конспірації з нашої сторони, стає безсилим, не можучи по нас ударити чи пере¬шкодити нашим діям, так і ми без належно постав¬леної розвідки не можемо як слід і з добрим успіхом вдарити по ворогові, нанести йому шкоди, чи, не зна¬ючи про його намір, перешкодити йому нанести нам шкоди, чи випередити його.\nТому кожний член організації, а то й кожний член нації повинен постійно збирати вістки про ворога, по змозі їх перевіряти і по інстанції подавати вгору. Особ¬ливо, коли йдеться про пляни ворога щодо організації (концентрація ворожих сил, гарнізони, засідки, об,яави та способи їх переводження тощо).\nАле розвідчі вістки — це не фантазії, а голі, реальні факти, без прикрашувань і здогадів тих осіб, що по¬дають це. (Здогади слід подавати окремо, зазначувати їх, як такі). Факти, по змозі провірені, за поданням джерела (сам бачив, чи чув, від кого).\nМожемо сміло ствердити, що у нас ще люди не вмі¬ють збирати матеріялу без додатків і прикрашувань, чи перекручувань, і подавати його до вищої інстанції. А вартість мають тільки правдиві, дійсні факти, доне¬сені в пору. Всякі фантазії тільки вносять хаос та через те тільки шкодять, затемнюючи наше справжнє знання про ворога. Крім того треба ще пам''ятати, що ворог може навмисне пускати різні сплетні, щоб нас дезорієнтувати, відвертати нашу увагу в інший бік, непокоїти. Розвідчу справу треба починати ставити від найпростішого. Найперше треба навчити людей обсервувати, помічати, слухати, запам''ятузати, і те, що зна¬ють, передавати вірно, просто, без прикрашувань, пе¬рекручувань і додатків, у формі донесення. Це буде одночасно і школення і певна користь.\nВід цих простих справ треба послідовно переходити до щораз важчих. Завжди головне те, щоб добре обсервувати, слухати, подавати правду та провірити факти й джерело інформації.\nНижчі теренові організаційні чинники повинні ці розвідчі дані збирати, порядкувати і передавати, ко¬му треба.\nРозвідка — це вуха й очі підпільної організації.\nПартизанський відділ без належної розвідки — це так, як змагун-борець на сцені з зав''язаними очима й позатиканими вухами. Особливо, коли йдеться про певні дії, то їх завжди повинна попереджувати со¬лідна розвідка щодо сил ворога, їх розміщення, озбро¬єння, способу забезпечення об''єктів, терену тощо.\nБойовий досвід — основний капітал боротьби\nЯк уже згадано, наука тактики таких засад веден¬ня боїв, що відповідали б усім можливим умовам, не подає. Усе, що подається в тих чи інших правильни¬ках, це тільки приклади (яких може бути тисячі), на основі яких здорово думаючий командир має виробити собі погляд на раціональне ведення бою відповідно де умов і засобів, що їх має до диспозиції (люди, їх якість і вартість, вивінування і т. д.), та сил ворога. Це тим більше стосується до партизанських умов, де найкращим правильником і школою є досвід, здобу¬тий на полі бою і дуже часто окуплений кров''ю.\nЦим ніраз не хочемо сказати, що військові правиль¬ники нічого не варті. Навпаки! Вони дають певні основи військового знання, певний здобутий вже досвід, певні приклади, школять розум і заставляють до зорганізованого, практичного й ясного тверезого думан¬ня, до ясного, короткого викладу свого рішення в наказі.\n\n<strong>\nАле досвіду з поля бою ніщо не може заступити!</strong>\nСкільки то військових правильників з вибухом вій¬ни підпадає основним змінам! Знання основних воєнних засад, трохи військового таланту і досвід роблять з людини справжнього вояка й командира.\nУ нас на досвід замало звертано уваги. Робили це |окремі командири, що вже мали вроджену командирську іскру й військовий талант. Однак, було б дуже побажане, щоб ці командири збирали свій досвід на письмі (як воно робиться в кожній армії на війні) і поділилися з другими, щоб цей досвід можна було охопити в певні рамці і на його основі створити наші власні військово-партизанські правильники, випробувані на полі бою, достосовані до наших умов.\n3 другої сторони навіть найкращий досвід нічого не вартий, якщо його не стосувати в практичному житті.\nДосвід, окуплений кров''ю, це надто дорога річ, щоб стати власністю тільки декількох людей. Досвідами треба ділитися з другими, щоб заощадити нових жертв при здобуванні тих же досвідів.\nЯк бачимо з цього короткого перегляду окремих елементів, що складаються на ті чи інші тактичні за¬сади, розумне використання цих елементів і певних моментів та умов визвольно-революційних змагань дає партизанам, не зважаючи на численну, технічну, чи інші переваги ворога, змогу, не тільки йому (ворогові) чинно протиставитися, а й у зорганізованій формі перетривати довший час і у відповідний момент очолити загальний зрив нації.\n\n<em>Ратник, інструктор старш. шкіл УПА// «Понстанець» 1946 р. Передрук за журиалом «До Зброї» чч. 14 (27) і 15 (28) 1952 р.</em>', 'гутірка "Основні елементи партизанської тактики УПА"', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '159-revision', '', '', '2010-02-09 16:01:46', '2010-02-09 14:01:46', '', 159, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=160', 0, 'revision', '', 0);
INSERT INTO `wp_posts` (`ID`, `post_author`, `post_date`, `post_date_gmt`, `post_content`, `post_title`, `post_excerpt`, `post_status`, `comment_status`, `ping_status`, `post_password`, `post_name`, `to_ping`, `pinged`, `post_modified`, `post_modified_gmt`, `post_content_filtered`, `post_parent`, `guid`, `menu_order`, `post_type`, `post_mime_type`, `comment_count`) VALUES
(161, 2, '2010-02-09 16:27:44', '2010-02-09 14:27:44', '<strong>Загальна характеристика елементів тактики реґуляриої й партизанської армії</strong>\nКоли брати за основу реґулярну армію, що діє в нормальних умовах державного життя, то засоби й можливості партизанських відділів у порівнянні з нею дуже малі й обмежені. Але зате партизани завдяки своїм малим відділам та використанню маневру й руху за певних теренових умов і воєнних хитрощів можуть піднести ефективність (успішність) своїх бойових дій до тієї міри, що вона може в певних умовинах майже зрівноважити числову, організаційну й технічну перевагу ворога.\nРозглядаючи поодинокі елементи, що мають вплив на тактику, хочемо вказати на їх додатні чи відемиї сторінки на партизанські дії.\nЩодо питання співвідношення сил, то сили ворожої регулярної армії, що має ще на допомогу поліцію та\nнапввськові чи поліційно-військові формації (в часі миру якраз поліція веде боротьбу з повстанцями), дуже часто й десятикратно переважають сили повстанських відділів. Вони (ворожі сили) теж краще вивіновані, вишколені, узброені та мають добре вишколений командний склад.\nПартизанські відділи, звичайно, малі, слабше вишколені (багато зовсім ні), гірше вивіновані, різно узброені, та не мають таких фахових, вишколених старшинських кадрів.\nЦі недоліки партизанських відділів у великій мірі рівноважать: кращий моральний стан (відвага, завзяття, риск, посвята) повстанців та ідея, за яку вони борються (знають, за що борються), загартованість на холод і голод, партизанська вигадливість і винахідливість (з десятистрілок роблять ручні кулемети, переробляють советські набої до німецької зброї і т. д.), максимальне й найкраще використання тих засобів, що їх мають. Вишкіл поодиноких повстанців переводиться і поповнюється досвідом, здобутим на полі бою, та вирівнюється спритом і воєнними хитрощами партизанського командира.\nКрім величезної численної переваги, ворог має над повстанськими відділами ще й таку ж велику технічну перевагу, а саме: важку зброю піхоти (важкі кулемети), артилерію, танки, літаки. Щоб могти цю колосальну технічну перевагу ворога бодай частково зрівноважити, партизани діють малими відділами, в закритому, важкопрохідному терені, використовуючи для своїх дій всі природні перешкоди й ніч та в широкому маштабі маневри й рух. Таким чином вони не дають ворогові змоги використати проти себе цієї так великої технічної переваги. Вони стараються представляти собою надто малі для ворожої техніки цілі, (шляхом роздрібнення), що легко губляться в терені, швидко зникають, і до яких неможна дібратися важкою, зброєю.\nЗрештою партизани стараються нищити всі ці технічні засоби ворога, де й як тільки це можливе, недопускати їх на поле бою шляхом нищення мостів, складів пального, гаражів і т. д.\nДуже велику перевагу над партизанськими відділами дає ворогові політично-адміністративна організація терену та засоби транспорту і зв''язку (районні осередки, станиці, МВД-МҐБ, шляхи, авта, залізниці, телефони, телеграфи, радіостанції і т. д.). Зорганізований та впорядкований терен дає ворогові сильну оперативну базу, можливість швидкої комунікації та перекидання частин у терені, де появилися партизани. Тому при всяких діях партизанські командири мусять брати це до уваги і, або старатися ці засоби організації терену (адміністрація), зв''язку й комунікації нищити чи знешкідливлювати, або так вести дії, щоб ворог не міг їх (тих засобів) використати проти нас (блискавична поява, чин і зникнення відділу, використання умов терену й ночі, сувора конспірація, заздалегідь приготовані місця відступу і скриття та тому подібне).\nКожна регулярна армія в нормальних умовах діє звичайно вздовж якогось фронту, маючи перед собою ворога, а за собою — запілля (базу), з якої вона черпає поповнення, і яке дає змогу на відпочинок вичерпаним в бою частинам та на лікування ранених і хворих.\nПартизанські відділи того всього в такому розумінні не мають. Ворог кругом них, вони мусять діяти серед ворога, не маючи ніякого ні запілля, ані найменшого зовсім спокійного і безпечного кутка. Полем бою партизана — цілий окупований терен, фронт на всі сторони, кожної хвилини можливість зудару чи зустрічі з ворогом. Партизан мусить бути вічно насторожений, вічно готовий до бою. Мусить уміти чувати, навіть у сні.\nЦе незвичайно важливий момент, що дуже дається в знаки партизанам. Цю від''ємну сторінку партизанської дійсности можна почасти зрівноважити. Зрівноважується вона з однієї сторони створюванням частими наскоками на ворога й засідками такого самого стану непевности й нервового напруження і для ворога (постійна непевність і нервове напруження «з''їдають» моральні сили ворога), з другої сторони прихильністю, жертвенністю і допомогою населення (харчами, вивінуванням, переховуванням партизанів, здорових, хворих і ранених, розвідкою, тощо) та зарадністю самих партизанів (здобуванням зброї та вивінувания в ворога, конфіскатою ворожого майна з колгоспів, молочарень, магазинів, тощо). При цьому повстанці повинні дуже вважати на те, щоб не надуживати доброї до нас постави населення нерозважними кроками (иеконспіративною поведінкою й непотрібним наражуванням населення на небезпеку) та всією своєю поведінкою, ширенням наших кличів і вказуванням на займанницько-руїнницьку політику ворога, проти якої ми боремося, старатися з''єднувати собі це населення.\nНаселення в районі постійних дій партизанів є звичайно своє і прихильне до партизанів (чи то бодай невтральне). Це дуже улегшує партизанам роботу. Але щоб користі з населення були ще більші, то треба над цим постійно працювати — виховувати населення. І то не тільки політичне щодо цілів нашої боротьби, ворожої руїнницької політики, але й практично щодо поведінки у стосунку до ворога (конспірація, фальшиві інформації для ворога, розвідка для нас, пропаґанда серед ворожих частин, саботування доручень ворога, тощо); і то виховувати не тільки словом, а й усією своєю поведінкою (також конспіративною). Бо шкода кожного нашого слова, коли хоча б найменшим своїм ділом заперечено те, що говоримо (напр., не кажемо говорити про організаційні справи, а самі говоримо!). Обов''язком кожного партизана є звертати увагу довкілля на похибки, що їх воно робить.\nОднак, яке добре й яке прихильне не було б до нас населення, ми ніколи не повинні говорити йому ні про які організаційні справи (особливо про персональні, про завдання, чи проведені дії, про місця побуту, спроби руху, квартирування, воєнні хитрощі, власні втрати, стан зброї). Бо навіть серед найкращого гурта може трапитися зрадник, або вістка, навіть у добрій вірі подана, може так поширитися, що дійде до сексота.\nДуже велику прислугу партизанам при виконуванні їх завдань можуть зробити терен та відповідне використання пори дня й погоди та вміння достосуватися до довкілля (маскування). Але ці речі треба постійно студіювати і знати. Партизан мусить вміти ходити з відкритими очима, мусить вміти дивитися (обсервувати), бачити (помічати) й запам''ятувати собі бачені речі та використовувати досвід.\nЦе може комусь на перший погляд видаватися маловажною річчю. Але це дуже важливе, зокрема ж для умов партизанського життя, і воно нераз рішає про успіх партизанських дій та про життя чи смерть окремих людей, а то й цілих відділів.\nУ нас в загальному на ці справи в минулому не звертано уваги взагалі, або ж дуже мало (через відсутність туристики в мирних часах). Пересічно наш громадянин заледве слабо знає свою найближчу околицю (4 до 5 км довкруги свого місця проживання). Нераз коли треба обминати якийсь небезпечний пункт, виявляється, що зв''язковий крім головної дороги чи стежки вже не знає інших, вночі не орієнтується в терені, блукає, нераз усю ніч водить людей по полях. Добрий партизан повинен добре знати свій терен так, щоб у найтемнішу ніч міг дати собі раду в усіх напрямках. Він повинен знати всі стежки, всі проходи, дороги навпростець, закриті місця, броди, терен, куди закрито можна підійти, чи перейти, де можна скритися, зробити засідку, тощо так, щоб у потребі не мусів шукати на мапі, чи розпитувати, але щоб уже сам це знав. Це тимбільш важливо, що ворог також уважно студіює терен. Напр., раз чи двічі емґебист побуде в селі і вже знає всі підходи, закриті місця, стежки, тощо.\nОсобливо, коли знаходимося в якомусь терені перший раз, то повинні старатися зараз таки пізнати його та добре зорієнтуватися в нім (де, які місця добрі для відступу, звідки може зайти ворог, де поставити стійки, тощо). І постійно, куди б ми не йшли, завжди повинні студіювати терен, запам''ятувати собі нові завважені речі, або їх зміни, чи то поодинокі предмети, важливі об''єкти (мости), оцінювати їх під кутом партизанських дій і можливостей використати чи потреби знищити їх.\nЩодо пори дня, то слід пам''ятати, що кожна пора має свої злі і добрі сторінки. Вдень нас далеко видно, але й ми дальше бачимо. Зате вдень ворог, особливо в відкритому терені, може краще використати проти нас свою численну й технічну перевагу (тому то «ніч наша і ліс наш»). Для того теж партизани використовують денну пору тільки для дій (рухів, бою) в закритому терені, чи то, коли до того змушені обставинами.\nНіч, зокрема ж темна, прикриває усе. Поле зорення вночі дуже обмежене і не дає ворогові змоги на вільний обсервований вогонь, особливо ж важкої зброї, та на належне використання технічної, а почасти й числової переваги (бо розгортання сил утруднене); ніч унеможливлює справне керування боєм і дуже часто доводить до грубих тактичних промахів сутичок поміж власними відділами, (заблукання, тощо). Ніч підсилює момент непевности і паніки. Тому то добре зорганізований і зіграний, навіть невеличкий, відділ, що має добру розвідку, може нанести величезних втрат і вдесятеро сильнішому ворогові. Момент заскочення грає при тому дуже важливу ролю.\nОднак при нічних боях слід теж пам''ятати, що ворог може вжити світляних ракет і прожекторів. Тому слід старатися, наскільки це можливе, підходити до ворога закритим тереном.\nЗ другої сторони ніч має для партизанів і деякі свої відємні сторінки. Вночі поле зорення і для нас дуже обмежене, тому легко наскочити на ворожу засідку, ворогові в самі руки, або розгубитися. Тому слід пам''ятати про обезпечення, зв’язок і місце збірки та кличку на випадок розбиття.\nВночі дуже добре все чути. Нераз найменший шелест, чи шепіт, скрипіння взуття чи шелестіння одягу чути на далеку відстань, зокрема ж «по росі». Тому, слід старатися ходити й говорити якнайтихіше, постійно приставати й наслухувати, старатися, щоб не бряжчала зброя й виряд та не скрипіло взуття.\nСлід пам''ятати про колір убрання (маскування), особливо ж в ясні ночі. Не добрі тут барви: біла, чорна й загалом темні. Не дуже добра й темнозелена. Найкращий тут «вибляклий», полинялий дреліх такий, як у ньому ходять большевики, або ясносіра барва (мішанина ясніших і темніших барв). На дорогах і на дуже сухій землі, чи стерні, надається вночі вилиняний, дуже ясний дреліх, або ж дуже ясносіра барва.\nСлід пам''ятати, що навіть у найтемніші ночі добре видно силюет людини на тлі неба (при переходах через хребти гір), далі — що проти місяця видно краще, бо бачимо затінену частішу предмету чи особи, ніж як маючи місяць за собою (в білому світлі місяця контури й барви зливаються), особливо, коли барва предмету чи одіння достосована до барви довкілля; слід пам''ятати, що рух дуже зраджує — впадає в очі. Слід пам''ятати, що в світлі не вільно бігти, бо помітять.\nТаких способів тисячі: їх у такому загальному огляді годі й перелічити, то ж взято лише декілька прикладів. Ті речі зрештою треба уважено студіювати й розвивати щораз дальші способи. Найкраще вчитися тих речей тим, що обсервуватимемо себе і других та проводитимемо відповідні вправи — навіть в часі маршу чи на стійці. Напр., двоє людей говорить потихо, а третій, відійшовши на деяку відстань, прислухається і стверджує, з якої відстані вже було чути шепіт. Тоді на зміну йде другий, і т. д. Або ще так: один стоїть на місці, а другий іде раз проти місяця, а раз у протилежний бік і тоді інші стверджують, на скільки кроків було видно особу, чи предмет в одному й другому випадку. Потім можна ще стосувати зміну барв одягу, тощо. Коли приходиться нам іти рівнобіжно до дороги так, щоб з дороги нас не було видно, то найкраще спершу поставити одного повстанця близько дороги, щоб ствердив, на якій відстані від дороги вже справді не було видно окремих людей, чи групи осіб (група бо завжди скоріш впадає в очі). Тільки таким способом може партизан легко навчитися ходити вночі й добре маскувати себе.\nЛиха погода (дощ, сніг, завірюха) помітно влегшує виконання даного завдання (дії), але ж зате куди більше вичерпує людей; тоді завжди слід подбати про приміщення і відпочинок після дії. Вплив такої лихої погоди на ворога — психічний і фізичний, такий самий, як і вплив ночі; слід пам''ятати при ній про момент заскочення.\nЩодо вивінування (одяг, взуття, мапи, компаси), прохарчування і санітарних справ, то партизани не мають ніяких певних постійних баз, як це є у випадку регулярної армії. Вони залежні від того, що здобудуть собі від ворожих відділів, з маґазинів, молочарень, колгоспів, або ж дістануть від населення. Повстанець повинен вміти переносити брак того, чи іншого, повинен бути загартованим на спрагу, голод і холод. Він не повинен вимагати для себе від селян речей, яких вони самі не мають, чи не їдять (бо й таке бувало). Очевидно, що коли партизанові хтось не хоче дати їсти, хоч має й може, то цей не стане церемонитися й забере силою, однак тільки в випадках виразної неприхильности, чи ворожого наставлення даної особи.\nПро санітарні справи (лікування хворих і ранених) треба вже заздалегідь подумати. Треба мати під рукою малу аптечку, бодай з найконечнішими речами, та когось (санітар, медсестра), хто дбав би про санітарні справи, і хто на тому розуміється, вмів би дати бодай першу поміч. Це має у відділі дуже велике значення, не тільки матеріяльне (допомога хворим), але й моральне.\n<strong></strong>\n\n<strong>Конспірація — основний елемент партизанської тактики</strong>\nТепер торкнемося ще трьох дуже важливих чинників, від яких остаточно залежить успіх чи неуспіх бойових дій партизанських та боївкарських відділів, а разом з тим і доля всього визвольно-революційного руху поневоленої нації, а саме: конспірації, розвідки й досвіду.\nКонспірація — це основа кожного нелегального (підпільного) руху поневолених націй, руху, що нераз мусить тривати цілі десятки років (ОУН в часі польської окупації ЗУЗ, СВУ на Наддніпрянщині і нелегальні організації в царській Росії і т. д.).\nУ цій статті не станемо торкатися самих засад конспірації та різних способів її здійснювання. Тут тільки з''ясуємо, яке значений має конспірація в цілості справ українського визвольно-революційного руху, а зокрема в бойових діях партизанських і боївкарських відділів.\nКонспірація — це система таємних заходів, що їх політичні організації, які перебувають у конфлікті з пануючим режимом, стосують у боротьбі проти своїх ворогів (себто проти даного режиму) й противників для осягнення своїх політичних цілів. Конспірація має на меті охорону організаційного апарату від ударів противника, що має в руках величезну числову силу, технічну, організаційну і т. п. перевагу, і якому через те в відвертій боротьбі організація ніяк не могла б протиставитися. Щоб могти бодай почасти паралізувати ці переваги ворога, підпільна організація закривае (конспірує, тримає в цілковитій таємниці), людей (прізвища, число, функції), побудову організаційних клітин (референти, ділянки, пости, залежності), різміщення своїх сил в терені, способи дій і засади боротьби (тактику), задуми й дії (які переводиться), власні втрати і загалом усе, що давало б ворогові якінебудь дані щодо складу, числа, способів діяння, а навіть побуту й щоденного життя членів організації.\nКоли визвольно-революційна організація добре законспірована (ворог про неї нічого не знає), тоді вона, хоча б навіть не була велика числом, але сильна духом і характером — може завдати ворогові дуже великих (в першу чергу моральних і політичних) шкод, при власних якнайменших втратах і дуже великих успіхах (теж в першу чергу морального й політичного характеру).\nВ обличчі добре законспірованої організації ворог стає безсилим. Його б''ють, йому шкодять, а він не може вдарити, не може боронитися, не знає, яка сила криється в цій організації. Хіба відразу нищити весь народ. Але це не виходить знов політично і коштує ворогу багато власних жертв і зусиль.\nКожний новий удар деморалізує ворога, показує йому його безсильність (хоча б не знати скільки мав танків, літаків і гармат), безрадність, підриває у ворожому таборі довір''я мас до свого проводу, до доцільности його методів, викликає в його людей страз перед цією організацією, розхитує ворожу адміністрацію і т. д. А на зовнішньому, міжнародньому полі авторитет даної держави окупанта паде щораз нижче вочах світу та заохочує його противників використати нелад і революційний рух внутрі його держави для своїх порахунків, а це в свою чергу створює воєнну ситуацію, придатну для всенародного зриву і здобуття своєї держави.\nЗ другої сторони такі дії й успіхи добре законспі¬рованої визвольно-революційкої організації підносять на дусі власну націю, з''єднують визвольно-революційному рухові нових прихильників, симпатиків і членів, спонукують народ до активнішої допомоги революційному рухові і жертв для цієї мети, підсилюють почуття єдности внутрі нації, роблять націю відпорною І на всякі провокації і деморалізаційні заходи ворога тощо. А на зовнішньому форумі підносять визвольно-революційний рух, а з ним і всю націю в очах світу, і з''єднують їм симпатії, вводять в коло міжнародних заінтересуваиь (допомога на політичному й військовому полі).\nСамо собою, що й ворог дуже добре здає собі справу з того всього, себто якою силою є добре законспірована організація і докладає всіх зусиль і ще більших коштів (видатків на поборювання революційних рухів нічим не обмежується!) для поборювання революційно-визвольної організаці всякими засобами, особливо ж шляхом деморалізації населення, донощицтва і провокації.\nІдеальний стан конспірації був би тоді, коли б ворог не мав змоги нічогісенько довідатися про внутрішні справи організації. Але ідеального стану конспірації ніколи не можливо осягнути тому, що рух, робота й дії даної організації розконспіровують її в меншій чи більшій мірі, розкриваючи деякі моменти організаційного життя (особи, способи дій і т. д.). Треба собі здавати справу з того, що чим більше розгорнено працю внутрі і дії назовні, то все те важче законспірувати  (роботу, дії), то більші можливості розконспірування.\nТа річ не в тому, що в перших моментах (праця, дії, число членів) не можливо дотримуватися засад ідеального законспірування організації (найкращим законспіруванням було б взагалі нічого не робити). Це т. зв. «вища сила», це вимоги роботи, це від нас не залежить. І якщо б ворог знав про організацію тільки те, що спричинене цією, як сказано, «вищою силою», то він знав би ще дуже мало, і великої шкоди від цього для організації ще не було б.\nАле дуже часто члени організації (часом навіть несвідомо), говорячи про справи організації з непокликаними людьми (навіть у найкращій вірі) чи поводячись невідповідно в терені, розкривають перед ворогом ту чи іншу сторінку організаційного життя і дають ворогові вгляд у справи організації, чого він так дуже добивається. Може ті, люди, що так легкодушно говорять про організаційні справи й не розуміють, якого страшного злочину вони тим чином допускаються як щодо організації, так теж і для всієї визвольної справи, якої колосальної шкоди вони завдають організації розкриттям найдрібнішої справи, як вони легкодушно самі допомагають ворогові її (організацію) розкривати й нищити, як вони тим самим вибивають з її рук найсильніші її арґументи — найпевнішу зброю проти ворога та, як таким чином вони (може й несвідомо) стають ворожими агентами чи сексотами. Або ще гіршими, бо вони мають вгляд в справи організації, вони мають що «сипати», до них їхні товариші мають довір''я, якого вони надуживають, через що не один таки член, їх товариш, накладає головою.\nМоже, й несвідомо вони це роблять. Але від того справі зовсім не легше і фактом є, що від них ворог довідався про організаційні справи, отже вони зрадили організаційну таємницю. А шкоди, що через це потерпіла організація, нічим не дадуться повернути. Бо ворог, раз діставши нитку до справи організації, буде докладати всіх зусиль, щоб далі і далі її розмотувати. Запопадливо збираючи навіть — на перший погляд — дрібнички про організаційні справи й зіставляючи їх ніж собою, він з часом отримає досить вірний образ зрганізаційних справ.\nТак отже, бачимо, якою колосальною зброєю може бути в руках організації справжня конспірація і скільки жертв та шкоди зазнає організація й нація, якщо гакої конспірації немає.\n<strong></strong>\n\n<strong>Розвідка — передумова успіхів партизанської тактики</strong>\nТак, як у конспірації ми стараємося, щоб перед ворогом якнайстаранніпю закрити визвольно-революційний рух: організацію і все, що до неї стосується, так, з другої сторони, ми завжди повинні старатися якнайбільше довідатися про ворога: про його силу, розміщення, пляни, дії, способи дій, магазини, склади, втрати, настрої серед війська, адміністрації, мас, словом, про все, що він собою уявляє та що задумує зробити.\nЗбирання таких вісток — це розвідка.\nНе будемо тут спинятися над родами, методами й способами розвідки. Йдеться тут про те, щоб вказати на її велику ролю в визвольно-революцшнш роботі, зокрема, коли йдеться про бойові дії партизанських відділів.\nЯк ворог, при добрій конспірації з нашої сторони, стає безсилим, не можучи по нас ударити чи перешкодити нашим діям, так і ми без належно поставленої розвідки не можемо як слід і з добрим успіхом вдарити по ворогові, нанести йому шкоди, чи, не знаючи про його намір, перешкодити йому нанести нам шкоди, чи випередити його.\nТому кожний член організації, а то й кожний член нації повинен постійно збирати вістки про ворога, по змозі їх перевіряти і по інстанції подавати вгору. Особливо, коли йдеться про пляни ворога щодо організації (концентрація ворожих сил, гарнізони, засідки, обяави та способи їх переводження тощо).\nАле розвідчі вістки — це не фантазії, а голі, реальні факти, без прикрашувань і здогадів тих осіб, що подають це. (Здогади слід подавати окремо, зазначувати їх, як такі). Факти, по змозі провірені, за поданням джерела (сам бачив, чи чув, від кого).\nМожемо сміло ствердити, що у нас ще люди не вміють збирати матеріялу без додатків і прикрашувань, чи перекручувань, і подавати його до вищої інстанції. А вартість мають тільки правдиві, дійсні факти, донесені в пору. Всякі фантазії тільки вносять хаос та через те тільки шкодять, затемнюючи наше справжнє знання про ворога. Крім того треба ще пам''ятати, що ворог може навмисне пускати різні сплетні, щоб нас дезорієнтувати, відвертати нашу увагу в інший бік, непокоїти. Розвідчу справу треба починати ставити від найпростішого. Найперше треба навчити людей обсервувати, помічати, слухати, запам''ятузати, і те, що знають, передавати вірно, просто, без прикрашувань, перекручувань і додатків, у формі донесення. Це буде одночасно і школення і певна користь.\nВід цих простих справ треба послідовно переходити до щораз важчих. Завжди головне те, щоб добре обсервувати, слухати, подавати правду та провірити факти й джерело інформації.\nНижчі теренові організаційні чинники повинні ці розвідчі дані збирати, порядкувати і передавати, кому треба.\nРозвідка — це вуха й очі підпільної організації.\nПартизанський відділ без належної розвідки — це так, як змагун-борець на сцені з зав''язаними очима й позатиканими вухами. Особливо, коли йдеться про певні дії, то їх завжди повинна попереджувати солідна розвідка щодо сил ворога, їх розміщення, озброєння, способу забезпечення об''єктів, терену тощо.\n\n<strong>Бойовий досвід — основний капітал боротьби</strong>\nЯк уже згадано, наука тактики таких засад ведення боїв, що відповідали б усім можливим умовам, не подає. Усе, що подається в тих чи інших правильниках, це тільки приклади (яких може бути тисячі), на основі яких здорово думаючий командир має виробити собі погляд на раціональне ведення бою відповідно де умов і засобів, що їх має до диспозиції (люди, їх якість і вартість, вивінування і т. д.), та сил ворога. Це тим більше стосується до партизанських умов, де найкращим правильником і школою є досвід, здобу¬тий на полі бою і дуже часто окуплений кров''ю.Цим ніраз не хочемо сказати, що військові правиль¬ники нічого не варті. Навпаки! Вони дають певні основи військового знання, певний здобутий вже досвід, певні приклади, школять розум і заставляють до зорганізованого, практичного й ясного тверезого думан¬ня, до ясного, короткого викладу свого рішення в наказі.<strong>\n</strong>\n\n<strong>Але досвіду з поля бою ніщо не може заступити!</strong>\nСкільки то військових правильників з вибухом вій¬ни підпадає основним змінам! Знання основних воєнних засад, трохи військового таланту і досвід роблять з людини справжнього вояка й командира.\nУ нас на досвід замало звертано уваги. Робили це |окремі командири, що вже мали вроджену командирську іскру й військовий талант. Однак, було б дуже побажане, щоб ці командири збирали свій досвід на письмі (як воно робиться в кожній армії на війні) і поділилися з другими, щоб цей досвід можна було охопити в певні рамці і на його основі створити наші власні військово-партизанські правильники, випробувані на полі бою, достосовані до наших умов.\n3 другої сторони навіть найкращий досвід нічого не вартий, якщо його не стосувати в практичному житті.\nДосвід, окуплений кров''ю, це надто дорога річ, щоб стати власністю тільки декількох людей. Досвідами треба ділитися з другими, щоб заощадити нових жертв при здобуванні тих же досвідів.\nЯк бачимо з цього короткого перегляду окремих елементів, що складаються на ті чи інші тактичні за¬сади, розумне використання цих елементів і певних моментів та умов визвольно-революційних змагань дає партизанам, не зважаючи на численну, технічну, чи інші переваги ворога, змогу, не тільки йому (ворогові) чинно протиставитися, а й у зорганізованій формі перетривати довший час і у відповідний момент очолити загальний зрив нації.\n\n<em>Ратник, інструктор старш. шкіл УПА// «Понстанець» 1946 р. Передрук за журиалом «До Зброї» чч. 14 (27) і 15 (28) 1952 р.</em>', 'гутірка "Основні елементи партизанської тактики УПА"', '', 'inherit', 'open', 'open', '', '159-autosave', '', '', '2010-02-09 16:27:44', '2010-02-09 14:27:44', '', 159, 'http://plastovabanka.org.ua/?p=161', 0, 'revision', '', 0);
