Прогулюючись Чернівцями ви матимете ознайомимося з архітектурною та культурною спадщиною міста Чернівці. Міста – яке є одним з наймальовничіших міст України, яке свого часу називали „Маленьким Парижем”, міста – яке ні в чому не відставало від Відня і було негласною столицею Європи, міста – де тротуари підмітали букетами троянд і де книгарень було більше, ніж кав’ярень.

<a href="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245878168_6b348748d9_o.jpg" target="_blank">мапа міста</a>

<em>Ми розпочнемо нашу прогулянку з найстарішої частини міста Фонтанної площі.</em><img style="margin: 5px" title="1" src="http://farm5.static.flickr.com/4002/4245101045_f98c4197f6_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Це була перша велика міська площа, вона була названа вже в австрійські часи, хоч існувала й раніше. На тому місці, де стояв фонтан, згодом з'явилися будинки - і площі майже нестало, її видно на давніх малюнках, які робили австрійські художники, бо фотографії тоді ще не було.
Піднімаючись вулицею Головною вгору, ми вийдемо до Церкви святої Параскеви. Будівництво розпочалось у 1844році на місці розібраної дерев'яної церквиці, котра в свою чергу була збудована ще в 1745 р. на місці ще старішої "церкви Боярина Лєки". У новозбудованому кам'яному храмі архітектор А.Павловський використав елементи романського стилю, що надає споруді особливої краси.

<em>Від церкви далі вверх і ми виходимо до першої кам’яниці Чернівців –„генеральський дім”. </em><img title="2.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4071/4245101149_af70f48dda_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
В час прилучення Буковини до Австрії (1774) Чернівці нараховували близько 290 будинків, споруджених переважно з дерева, що надавало, за словами К. Фон Енценберга, місту нужденного вигляду. З призначенням К. Фон Енценберга генерал-губернатором Буковини та початком реформ заохочувалося переселення до краю ремісників та торгівців. Збільшення населення міста спричинило його розширення на південь.
В 1780 році на розі сучасних вулиць Шкільної та Шолом –Алейхама було споруджено перший цегляний будинок –„генеральський дім” резиденцію генерал-губернатора.
Насамперед впадає в вічі будинок на розі вулиць Головної та Шолом Алейхема, відомий чернівецьким старожилам як „Шіфа” (від німецького Schiff - корабель). Наприкінці ХVIII ст. в цьому кварталі знаходилася корчма „Під золотим кораблем”. Наприкінці ХІХ ст. в тому ж кварталі було споруджено будинок, що своїм виглядом нагадує корабель, по обидва боки якого течуть ріки –вулиці. І справді, будівля схожа на корабель, який своїм оригінальним виглядом посприяв народженню романтичних легенд.<img title="2.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4011/4245875146_4bb7bb9ccb_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Навпроти цього дому-корабля ми можемо побачити римо-католицький костьол Воздвиження Святого Христа. Його будівництво розпочали в 1787 році. Через прорахунки будівничих фасад цієї будівлі час від часу завалювався. Тільки в 1814 році будівельні роботи були нарешті завершені, щоправда, під час великої пожежі Чернівців 1866 року вельми, постраждала башта храму, яка в свій час використовувалася як спостережний пункт для своєчасного виявлення пожеж. Також на фасаді костелу знаходиться сонячний годинник, який до сих пір показує Віденський час.

<em>Проходячи повз годинник римо-католицького костьолу, рухаючись маленькою вуличкою, яка має назву легендарного, німецького, композитора Людвіг ван Бетховена, виводить нас на площу Філармонії-музичну площу Чернівців. </em> <img title="3.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245875248_0e2daf1168_o.jpg" alt="" hspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Вона стала центром музичного життя міста, саме тут у 1876-1877рр. Було збудовано будинок Буковинського музичного товариства (філармонії), де давали свої концерти М. Лисенко, А. Рубінштей, Сіді Таль і сотні знаменитостей радянського часу і наших днів. В ансамблі площі яскраво виділяється колишній готель „Брістоль” із стилізованою баштою, у цоколі якої розташовувався першокласний ресторан.<img title="3.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2790/4245875342_bfe57c4937_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
На 598 річницю міста на цій площі був встановлений музичний фонтан який гарно вписався в ансамбль площі, ввечері тут збирається багато мешканців та гостей міста для тогоМузичний фонтан  щоб помилуватися грою води світла і музики.
Від площі вулиця Худякова (кол. Почтова) веде до історичної будівлі поштамту. Це одна з найкращих, за свідченнями сучасників, будівель міста –споруджена у 1884-1889 рр. в неокласичних формах з фігурами грецької міфології на рівні 2-го поверху та годинником над центральним входом, вона й нині викликає захоплення у чернівчан та туристів.

<em>Прогулюючись далі від поштамту ми легко вийдемо на Центральну площу Чернівців „Площу Ринок”. </em><img title="4.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4031/4245101591_f46e9679d2_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Перші міські архітектори не могли не рахуватися з головною функцією яку впродовж століть виконували Чернівці, слугувати митницею на міжнародному торгівельному шляху із Західної Європи до країн Леванту. Самий гамірливий ринок став основою першої впорядкованої площі, а отже, і архітектурного ансамблю. З 1825 року тут почали укладати бруківку, а з другої половини століття площа стала набувати свого неповторного вигляду. Вона була не тільки гамірливим базаром, але й центром життя міста.
Центральною спорудою архітектурного ансамблю площі стає міська Ратуша, яку вважають „Серцем міста”. Вона була зведена 1843-1847 рр. За проектом Андрія Мікуліча у стилі пізнього класицизму. У композиційному плані споруда виконана традиційно для міських ратуш. Будинок близький до квадрата і з внутрішнім двором. Над усією спорудою височить двоярусна вежа з балконом, оздоблена годинником та мідним шпилем із флагштоком. До 20-х рр. ХХ-го століття вежу увінчував золочений орел триметрової висоти. Під час ремонтних робіт 1903 року в кулю пЦентральна площа - Ратушаід орлом було закладено 20монет та лист до нащадків. Про долю цих реліквій на разі нічого невідомо. Орла зняли росіяни в 1916 році.<img title="4.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2708/4245101783_35dca96b68_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Поруч з міською Ратушею, в самому центрі міста знаходиться будинок, який вражає навіть зовсім далеких від мистецтва та культури прибульців до столиці Буковинського краю У 1900-1901рр. у місті зводять одну з найгарніших споруд всієї Австро-Угорської імперії: приміщення Дирекція Буковинської Ощадної каси (нині приміщення художнього музею) в стилі віденської сецесії. "Bukowiner Sparkass" зводив Хьюберт Гесснер, учень батька сецесії Отто Вагнера. Серед оздоб фасаду виділяють мозаїчне панно-це 12 античних богів які символізували 12 коронованих провінцій Австро-Угорщини Сама Австрія зображена у вигляді дівчини в пурпуровій хламиді в центрі панно, а Буковину символізує юнак із конем.<img title="4.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4030/4245101923_243cf06c90_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Нижче у нинішньому Чернівецькому торгово-економічному інституті раніше розташовувався готель „Під чорним орлом”. У якому розташовувався один із найкращих ресторанів міста. Навпроти нього знаходився ще один готель „Золотий лев”. Із найстаріших будівель на площі Відділення нац. банку України (кол. кав’ярня Габсбург )залишився готель „Париж” (нині магазин „товари для молоді”) Далі на розі вулиць Кобилянської та Центральної площі й нині милує око споруда колишньої кав’ярні „Габсбург” із сецисійними інтер’єрами не гірше ніж у Відні чи Парижі. Зараз тут знаходиться відділення національного банку України.
Навпроти кав’ярні ми можемо побачити будівлю колишнього готелю „Бель В’ю”, тобто „прекрасний вид” і справді з балкону цього готелю відкривається прекрасний вид на всю площу ринок, яка була улюбленим місцем зустрічей та прогулянок чернівчан, своєрідним „містом у місті”. Сьогодні Центральна площа не втратила своєї краси привабливості і залишається однією з найкращих площ у місті.

<em>З Центральної площі бере свій початок одна з найкрасивіших артерій міста – це ансамбль пішохідної вулиці Ольги Кобилянської, колишня Панська (Herrengasse)</em><img title="5.1" src="http://farm3.static.flickr.com/2763/4245875962_951a06f1a0_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
„Це вулиця, яку підмітали букетами троянд та на яку не пускали у брудному взутті”. Саме так адже кожного ранку двірники мили бруківку і тротуари теплою водою з милом. А коли мешканці сіл приносили сюди сільгосппродукти, то найпорядніші з них ретельно витирали взуття при вході на цю вулицю. Тут були розташовані най фешенебельні салони, ресторани, кав’ярні, та кафе а також магазини кінотеатри банки тощо. Прогулюючись нею можна потрапити до Чернівецького краєзнавчого музею. Це найбільша скарбниця пам’яток старовини Буковини. Тут зберігається понад 84 тис. предметів, серед яких археологічні пам’ятки, природничі матеріали, стародруки зброя та багато інших речей.<img title="5.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4044/4245102189_b66cef708e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Від Кобилянської можна спуститися вниз Вірменською до історичного вірменського кварталу з вірмено-католицьким храмом Святих Апостолів Петра і Павла, спорудженим за проектом архітектора Йозефа Главки. Сам храм ніколи не був діючим, бо якраз перед його освяченням в храмі повісився священик і тим самим осквернив церкву. Тепер це зал органної та камерної музикиВірменська церква де часто лунають класичні мелодії.
Навпроти Вірменської церкви стоїть ще одна історична будівля, яка пов’язана з історичним життям це – Український народний дім, відкритий у 1887 році. За Австрії та Румунії це був осередок української культури. Тут довгий час містилась редакція газети „Буковина”, де було видрукувано першу книжку Марку Черемшини. Іван Франко читав тут перед публікою свої твори. Розписи актового залу на другому поверсі належать видатній українській малярці Августі Кохановській.

<em>Спустившись ще трохи вниз вулицею М.Ломоносова ми виходимо на вулицю Руську де знаходяться будівлі  „Руської” та "П'яної" церков.</em><img title="6.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4056/4245102357_f1a1d564a3_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Церква Успіня Пресвятої Богородиці (1820-1821рр, перебудована протягом 1930-1936рр), яка називалася „Руською”, тобто українською, оскільки цю на цій вулиці жили переважно русини - українці, які відвідували цю церкву.
Фундатором цього храму був українець Тадей Туркул, буковинський боярин із шанованого давнього роду. З вдячності до Тадея Туркула храм у Чернівцях протягом кількох десятиліть носив ім'я святого Тадея, цим же іменем називалося і церковне братство, засноване 1834 року, - перша українська громадська організація на Буковині.
Спершу церква мала гостромодний вигляд: 1821 року, коли завершили її побудову, в світі, перешматованому наполеонівськими війнами, царював в архітектурі стиль ампір. У 30-х роках XX століття храм перебудували за проектом доктора Володимира Залозецького. Вже таку, яку ми бачимо й нині.
1961 року церкву, за радянською звичкою, перетворили на склад хімікатів. Старі фрески не витримали такої напруги. Дивом вцілілий іконостас, що зберігався в Миколаївській дерев'яній церкві, повернувся на своє місце 1990 року, коли храм знову повернули греко-католицькій громаді міста.
Трохи далі впадають в око оригінальні „кручені” куполи нової Свято-Миколаївської церкви, яка була зведена 1939 року. Архітектури культової споруди відтворює національний румунський стиль неороминеск. Прототипом оригінального вирішення скручених бокових бань храму стала архітектура церкви в Куртя-де Арджеш - місці останнього спочинку румунських королів.<img title="6.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2632/4245876376_cf8900bb3e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
На виготовлення іконостасу, було оголошено конкурс, в якому перемогли бухарестський художник Пауль Молда (іконописець) та скульптор Григорій Думітреску-Ловендаль, який виконав роботи по дереву.
Тринадцять вітражів виконав ще один житель Бухареста, художник Кірович, а каркаси для них спорудив чернівчанин Вільгельм Свідерський. Огорожу виготовив чернівчанин Олександр Манковський за проектом архітектора Вірджила Іонеску.
З Трансільванії привезли до церкви два дзвони: вагою в 948 та 592 кілограми. „Голосові зв'язки" храму вперше дали себе почути 2 листопада 1938 року в дзвіниці, яка будувалася під керівництвом Теодора Огоновського. 6 грудня 1939 року собор було освячено.
В народі вона зветься "П'яна церква", про її „кручені” куполи ходять легенди.
<em>
Від церкви ми знов піднімаємося на вул. О Кобилянської, в кінці якої можна побачити два відроджених народних дома: Польський та Німецький.</em><img title="7" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245102601_ed7dd239a7_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Польський, який знаходиться по правій стороні вулиці, був збудований у 1905 році. Серед особливостей в оформленні цього будинку слід відзначити роботу художника Качар Ботанського над інтер’єром залу а також скульптора Ю. Марковського, над горельєфом – Адаму Міцкевичу. Німецький народний дім який по іншу сторону вулиці був споруджений приблизно в той самий час(1908-1910) за проектом судетського німця Густава Фріча. Обраний ним стиль ідентифікується як модерн із мотивами німецької народної архітектури. Внутрішнє оформлення, зокрема фрески, виконав відомий художник-монументаліст Альфред Оффнер. У цьому будинку колись був розташований ресторан та величезна зала, де дуже часто влаштовували бали, на які мріяли потрапити представники всіх націй, що населяли Буковину.
<em>
Від вулиці панської (теперішня вул. О.Кобилянської) відходить вулиця Кафедральна, яка виводить нас до найбільшої культової споруди Буковини – Кафедрального собору Святого Духа.</em><img title="8.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4047/4245876618_aef5f6b10e_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Собор збудований у стилі пізнього класицизму протягом 1844-1866 років. Автор проекту – видатний віденський архітектор Ферденант Реаль (Roell). Споруда складається з триманого нефу, типового для буковинської культової архітектури, та двох однакових дзвіниць біля головного фасаду. Над головним входом в тімпанс, на синьому фоні, вміщена корона над схрещеними митрополичою палицею та хрестом. Внутрішня розкриття висотного простору іде на всю висоту центрального нефу і куполу. Інтер'єр був розписаний групою віденських художників на чолі з Карлом Йобстом. Розписи виконані в дусі академізму, олією по штукатурці. Спочатку це був один із конкурсних проектів Ісаакіївського собору в Санки-Петербурзі. Така споруда не може не вразити.
На протилежному боці собору розкинувся сквер, який поступово переходить у Соборну (колись Австрійську ) площу. Це найбільший майдан міста. Колись тут був, пустир на якому влаштовували ярмарки які супроводжувались музикою, штовханиною і розвагами. Його влаштовували влітку кожного року протягом 14 днів. На тимчасових дерев'яних помостах, прямо під відкритим небом, виступали мандрівні артисти і народні музики.<img title="8.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4006/4245876760_fee2f0e63a_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
В центрі площі до 100 – річчя захоплення Буковини Австрією було встановлено монумент, що символізує Австрію. Його висота була понад 8 метрів, головна фігура з білого каравського мармуру, рельєфи з золота. Саме тоді ця площа стала площею Австрії. Ця офіційна назва, як і пам'ятник, існувала до румунської окупації 1918 року. За радянських часів на цій самій площі був споруджений обеліск Перемоги (1946). А блакитна чотирьох поверхова споруда біля обеліска – будинок колишнього буковинського Ландтагу (органу провінціального самоврядування). Проект будівлі був підготовлений Йозефом Главкою разом із Гаубіцом. Сама споруда виконана у строгих класичних формах між 1869-1873 роками. Колони центрального ризаліту, тимпани та сандраки над вікнами другого поверху – все це надає споруді урочистості та величності. Нині тут знаходиться чотирнадцятий корпус Чернівецького Національного Університету.<img title="8.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4040/4245876926_5ea7f0baff_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
А тиха вулиця за університетським корпусом, що носить ім’я Омеляна Поповича, веде до псевдоготичного єзуїтського костьолу Серця Ісуса, збудованого у 1891-1894 роках на площі Ферденанда завдяки клопотанням місіонерів з товариства Ісуса. Проект церкви розробив директор Чернівецької школи ремесел професор Й. Ляйзнер. Внутрішній простір храму, який вміщав 800 осіб, повінчаний нервюр ними зводами, які опираються на стовпи. Інтер'єр будівлі в минулому прикрашали ікони видатних майстрів кінця ХІХ поч. ХХ ст., чисельні ліпні фігури, литі бронзові свічки, помпезні віражі, які „просіюючи” світло, створювали урочистий та спокійний настрій. Він одразу став окрасою міста. Його високий шпиль проглядається із всіх окраїн Чернівців, чаруючи глядача своєю величністю. Стрункі неоготичні форми витончений інтер’єр, різнокольорові вітражі, величний орган – все це надавало храму своєрідного західноєвропейського колориту. В даний час приміщення костьолу використовується Державним архівом Чернівецької області.

<em>Прогулюючись далі, від Соборної площі спустившись вниз вулицею Івана Франка ми  вийдемо до "Будинку з левами", ця помпезна споруда колишній Палац Юстиції. </em><img title="9" src="http://farm3.static.flickr.com/2746/4245103097_2c978cc2de_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Ії автор – видатний чеський архітектор Йозеф Главка, за його проектами у Чернівцях збудовано не одну будівлю. Фасад будинку прикрашено кольоровою керамічною цеглою, яка була виготовлена спеціально для цього палацу, та керамічними вставками. Головний фасад увінчано статуями богині правосуддя Феміди та богині кари Немизіди. Головний вхід „охороняється” від брехні та кривди двома Левами. Спорудження цієї будівлі тривало з 1904 по 1906 роки. Це одна з найкращих споруд міста, від якої тамує подих.

<em>Спустившись трохи вниз ми виходимо на Театральну площу.</em><img title="10.1" src="http://farm5.static.flickr.com/4057/4245877208_5307cd4bea_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Ще якихось два століття тому на цьому місці – не віриться! – шумів густий ліс. У 1800 році Чернівецька міська управа змушена була видати спеціальний циркуляр про організацію в цій місцевості облаву на вовків. Х1Х ст. на недавній міській околиці, що стало гучно іменуватися площею Єлизавети, дислокувалися військові склади з провіантом. З повним розквітом торгівлі в стародавньому місті майдан „окупували” торгівці рибою. Непотамовний запах підказав і відповідну народну назву –Рибна площа, або як називали чернівецькі бюргери, Фішпляц. Згодом площа почала забудовуватися багатоповерховими кам’яницями. У повоєнний період, коли була остаточно завершена забудова площі виявилося, що будівля театру, яка колись домінувала на майдані, ніби розчинилася серед інших споруд. Тоді чернівецькі архітектори вирішили опустити середину майдану на 2,5 м., що надало всьому ансамблеві довершеності і оригінальності.
А вже в наші дні в ансамблі площі з'явився ще один штрих –„алея зірок”, де зібрано десятки славетних імен співаків і музикантів, які розпочинали своє сходження на велику сцену в Чернівцях. Вона була і досі залишається улюбленим місцем відпочинку молоді. Найгарнішою спорудою цієї площі та Чернівців є чернівецький театр імені Ольги Кобилянської.<img title="10.2" src="http://farm5.static.flickr.com/4029/4245103351_2fc49f8dce_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
„Чернівецький театр – це мрія з оксамиту і золота, спроектована віденськими архітекторами Гельмером і Фельмером. І все ж вони були запрошені на роботу в Чернівці лише після того, як були споруджені за їх проектами театри у Відні й Одесі.
Чернівецький театр – то пам’ятник обізнаним з культурою чернівчанам, які понад усе боялись набути репутації провінції і палко прагнули ні в чому не поступатися шановному метрополю Відню”. Так писав німецький письменник Георг Гайнцен.
Сам театр збудовано на місці старого міського театру в 1905-1909 роках за проектом архітекторів з Відня Г. Гельмером і Ф.Фельмером у стилі сецессіон. Але тут можна побачити риси інших стилів, зокрема, ренесансу, бароко, класицизму. Купол театру вивершує статуя мельпомене, головний фасад прикрашає барельєфна сцена з трагедії Софокла „Цар і Едіп”, а також барельєфні медальйони Вільяма Шекспіра та Ріхарда Вагнера. Як і інші театральні споруди, чернівецький театр також прикрашають погруддя видатних драматургів і композиторів різних епох і народів. Колись перед театром височів пам'ятник Шіллеру зараз на цьому місці стоїть пам’ятник Ользі Кобилянській, відкритий 1983 року.<img title="10.3" src="http://farm3.static.flickr.com/2770/4245877574_54638ba15c_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Праворуч від театру розташований будинок колишнього Єврейського народного дому, споруджений у 1908році у псевдобарокковському стилі за проектом львівського архітектора Тадеуша Левандовського. Поруч із ним стоїть пам’ятка архітектури епохи конструктивізму – колишній Румунський народний дім, збудований у 1938 році за проектом Іона Нанеску. На протилежному боці, в оточенні двох будинків близнят, красується будинок торгівельно-промислової палати, споруджений у 1910 році в стилі модерн (зараз тут знаходиться Буковинська державна медична академія). Проект на конкурсній основі був підготовлений Фрідріхом Готельманом. На фасаді фриз, в центрі якого ми бачимо скульптури давньогрецьких богів – це Меркурій та Гея, покровителі подорожей і торгівлі. В їхніх руках – роги достатку. По фасаду розташовані емалеві щити із зображенням символів ремесел.
Поблизу площі в очі впадає величезна біла будівля, яка створює враження незавершеної споруди. Це кінотеатр „Чернівці”, який колись був найбільшою та найкращою синагогою в місті. Чернівчани називали її просто „Темпель”, тобто храм. Будівля була унікальною, сучасників вражала гармонійність її форм. Вона була виконана у мавританському стилі, високі стіни увінчувались легкими квадратними баштами – мінаретами над якими підносився вгору могутній прикрашений орнаментами золочений купол. В дитячому хорі цього „Темпля” почав кар’єру співак Йозеф Шмідт, чия пісня „обійшла світ”. Під час Першої світової війни синагогу було знищено, а по війні на її руїнах побудували кінотеатр.

<em>Від кінотеатру "Чернівці" відходить вулиця Університетська, що веде до шедевру ансамблю старих Чернівців – Чернівецького університету (колишня резиденція митрополитів). На тій же вулиці розташовані також перші два корпуси університету.</em><img title="11/1" src="http://farm5.static.flickr.com/4069/4245103651_44b543fe97_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
В тому, що провінційне місто, «ведмежий кут», як Буковину іноді презирливо називали в інших провінціях Австро-Угорщини, отримало власний університет, велика заслуга буковинського митрополита Євгена Гакмана (1795-1873). Адже за честь стати університетським містом боролися одночасно з Чернівцями й більш відомі поселення. Старовинна Прага вимагала чеського вищого навчального закладу, батьківщина Моцарта Зальцбург хотів відродити університет, який функціонував до 1810 року, портовий Трієст теж ходив у претендентах. 31 березня 1875 року Франц Йосиф І підписав закон про заснування Чернівецького університету. До сторіччя з приєднання краю до Австро-Угорщини місто отримало розкішний подарунок: alma mater Francisco-Josefina. Подарунку раділи і майбутні спудеї, і прості обивателі. На відкриття чекали цісаря, не вийшло, довелося задовольнитися міністром К. фон Штремайєром.<img title="11.2" src="http://farm3.static.flickr.com/2684/4245877796_0830573a7b_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="right" />
Та давайте пройдемо трохи далі і поглянемо на головний корпус університету, колишню Митрополичу резиденцію кам’яного дива, творіння талановитого чеського архітектора Йозефа Главки.
Масштаб робіт був грандіозним: спеціально для будівництва було створено ряд спеціальних кар’єрів на Буковині, в місті запрацювало два цегельних та один керамічний заводи, а також школа для будівничих. Австро-Угорщина ще не бачила нічого подібного! Майже 18 років Главка творив свій шедевр, і допомагали йому в цьому майстри з усіх усюд.<img title="11.3" src="http://farm5.static.flickr.com/4043/4245103891_e1d321f277_o.jpg" alt="" hspace="5" vspace="5" width="129" height="158" align="left" />
Будували ретельно та акуратно. Кожна цеглина вимірювалася та перевірялася на звук, а один майстер міг класти в день не більше сотні цеглин. У величезні чани з розчином додавали падаль: органіка — супер-клей, така кладка, ще й підкріплена курячими яйцями, простоїть віки.
Чи існує в світі університет, більш красивий та ошатний? Навряд чи. Резиденція — дух Буковини, симбіоз стилів та культур всіх народів, що заселяли цей край. Можна проводити паралелі з середньовічними фортецями чи мавританським палацом Альказаром в іспанській Гранаді, відшукувати елементи візантійської чи романської архітектури, знаходити традиційні буковинські орнаменти в оздобі дахів, прикрашених кольоровою черепицею чи дивуватись стелям парадних залів, що так схожі на гуцульські різьблені шкатулки, та разом всі ці елементи творять всеперемагаючий акорд краси та гармонії.

<em>Саме тут ми завершуємо нашу мандрівку містом, слід тільки відзначити, що Чернівці – унікальні у своєму розмаїтті.</em>

<em>Джерело: <a href="http://www.guide.cv.ua">Chernivci.City.Guide</a></em>