Наприкінці листопада, після студентської акції протесту проти запровадження квотування, Президент КМА Сергій Квіт зустрічався зі студентами. На тій зустрічі багато говорилося про план розвитку Академії, різноманітні проблеми, з якими стикається Могилянка <del datetime="2010-12-28T14:57:02+00:00">на шляху до світлого майбутнього</del>. Згадував він і про важливість комунікації між адміністрацією і студентами, про присутність Могилянки в медіа-просторі.

Тоді я пропонував Сергію Мироновичу створити <strong>Блоґ Президента Києво-Могилянської академії</strong>. Квіт доволі скептично зреагував на цю пропозицію, проте з ввічливості якась його секретарка запитала моє ім'я й зробила вигляд, що запам'ятала мене (я ж бо говорив, що готовий допомогти). Звісно ж, ніхто зі мною не зв'язувався і блоґ не створював. Сергій Квіт лише з'явився у Фейсбуці, але про це згадаю трохи згодом. 

<h3>Для чого Квіту блоґ?</h3>
В сучасному світі, де люди

<h4>Налагодження зв'язку між адміністрацією і студентами</h4>

Наприклад, видав президент указ про запровадження квотування в Могилянці, студенти його неправильно зрозуміли й побігли на акцію протесту. Довелося указ скасовувати, проводити зустріч зі студенти і довго пояснювати, що адміністрація насправді студентів любить і ніхто не збирався посягати на наші стипендії. А якби в Сергія Мироновича був блоґ, то він би одразу написав там, що, як і чому і не було б ніякого непорозуміння. Як не як, Могилянка претендує на статус одного з найдемократичніших вишів України, адже де ще ректор спокійно ходить поміж студентів і обідає разом з ними в Трапезній? То чому б не спілкуватися зі студентами в блозі, не відповідати на їхні коментарі і запитання?

<h4>Налагодження зв'язку із зовнішнім світом</h4>

На тлі останніх подій Сергій Квіт доволі часто з'являється на телеекранах, про нього й Могилянку пишуть в газетах і журналах. На мою думку, було б значно краще, якби Президент щиро й відкрито розповідав суспільству про те, чим живе Академія, на сторінка свого блоґу, бо <a href="http://www.ukma.kiev.ua/news/news_detailed.php?id=1796">сухі коротенькі новини</a> про те, що Могилянку в боротьбі підтримали випускники 1978-го року СШ №145 Солом'янського району м. Києва, м'яко кажучи, нецікаві (it was sarcasm). 

<h4>Pезонанс у суспільстві</h4>

Зважаючи на те, що більшість ректорів в Україні—це старі пузаті дядьки радянської «закалки», Квіт-блоґґер, який спілкується зі студентами і громадськістю в блозі, виглядав би на їхньому фоні доволі прогресивно. Думаю, знайшлося б доволі багато людей, якими би було цікавом, що там ще в тій Могилянці придумали. Ну і який-небудь Кореспондент або Український Тиждень теж би побіжно згадали про те, що Квіт завів собі блоґ, адже погодьтесь, що це незвично, цікаво і не по-радянськи.

<h3>Як Сергію Мироновичу зробити блоґ?</h3>

Перш за все, потрібно подивитися, як це роблять інші люди—благо, на Заході це доволі поширена практика і є, у кого переймати досвід.

Один із найяскравіших чиновників в блоґосфері—це губернатор Каліфорнії Арнольд Шварцнеґер, який регулярно пише у Твіттер. Він не просто ділиться зі своїми фоловерами інформацією про те, де він є, чим займається, а й постійно публікує кумедні фотографії.
<img src="http://insider.kma.in.ua/wp-content/uploads/2010/12/195283337.jpg" alt="" title="195283337" class="aligncenter size-full wp-image-413" />


Посол Сполученого Королівства в Україні Лі Тернер веде <a href="http://blogs.fco.gov.uk/roller/turner/">блоґ</a>, в якому описує свою роботу і життя, а також частенько ділиться спостереженнями за Україною.

Згадати про Майкла Делла?

Ще кого забув згадати?

Як?

Для початку потрібно створити піддомен president.ukma.kiev.ua.
Платформ, які дозволяють створити блоґ будь-кому за лічені хвилини,—безліч. Чому б не спробувати той самий Вордпрес?

Обов'язковою умовою успішного ведення блоґу—є така, що Сергій Миронович особисто туди пише і хоча б переглядає коментарі. Якщо це робитиме хтось за нього, то це буде дуже добре видно і публіці це не подобається, адже це блоґ Квіта, а не від імені Квіта.

Ще на зустрічі Президент висловлював свої побоювання з приводу анонімності коментарів на блозі. Мовляв, кожен студент зможе безкарно в коментарях писа що-завгодно. По-перше, можна зробити попередню модерацію, як це, наприклад, зроблено на Інсайдері. По-друге, можна зобов'язати студентів писати своє ім'я й прізвище для того, щоб не виникало спокуси тролити.

<h4>Менше офіціозу (відкритість)</h4>

Я впевнений, що життя Президента Києво-Могилянської академії,—це не тільки нудні збори й конференції, а це ще й зустрічі з цікавими людьми, подорожі, цікаві книжки і т.д. (і т.д. прибрати, бо це брєд). Чому б не викласти кілька фотографій з поїздки в Баварію? Або не написати свої враження від нової книжки Ліни Костенко?

От ніби і все. Сподіваюсь, колись хтось з адміністрації прочитає цей допис і зробить правильні висновки.