Здається, ще вчора я був школярем. Сумлінно прогулював уроки, забував здати в бібліотеку підручники за п’ятий клас.

Здавалося б, нічого в моєму житті не змінилося. Тепер замість уроків «пасую» пари, потроху накопичую бібліотечну пеню на «золоту тисячу», і рано вранці хочеться поспати на лекції, а не на уроці фізики. Але дещо нове я відчуваю. Віднині я—Студент, Могилянець. Фреш—для мене це звучить гордо. Я почуваю себе абсолютно новою людиною, бачу безліч нових можливостей та тисячі дрібничок у собі, які я можу виправити. Я став уважнішим, чутливішим до проблем людей, стараннішим. Я навчився користуватися своїм часом. Я почав краще, повніше оцінювати людей.

В Могилянці я зрозумів суть навчання. Знання та навчики на мене ллються як з ковша, часом переосмислюю всю інформацію, що вже отримав, засвоюю її заново та навчаюся приміняти на практиці. Тільки в Могилянці я віднайшов ті три П: «Пізнавай-Переосмислюй-Практикуй», що є основою успішного сприйняття всього нового для мене.

В нашій академії я знайшов нових друзів та багато цікавих особистостей. Мій світогляд суттєво змінився під впливом всіх тих, хто вже став і ще стане для мене найкращими друзями, рідними людьми та обов’язково—компанією, в якій приємно проводити час.

Завершуючи образно, тисячі дрібничок, з яких складається повноцінна людина, навіяла мені зоряним пилом Могилянка, і я знаю, що нам, її студентам, заздритимуть усі, хто не торкнувся цієї зорі.